ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 червня 2026 року 	Справа № 280/3131/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справ
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 
про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа), в якому просить:
зобов`язати відповідача звільнити військовослужбовця позивача з військової служби під час мобілізації за сімейними обставинами та виключити його зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 ;
зобов`язати відповідача особову справу позивача направити до міста Запоріжжя до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
зобов`язати відповідача на день виключення позивача зі списків військової частини виплатити всі належні позивачу грошові кошти (грошове забезпечення, компенсацію за невикористану відпустку, одноразову грошову допомогу при звільнені мобілізованих осіб, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу, тощо)
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.01.2026 засобами оператора поштового зв`язку «НОВА ПОШТА» ним поданий письмовий рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , який був отриманий військовою частиною 25.01.2026 (отримав ОСОБА_3 контактний телефон НОМЕР_2 у відділенні Нової пошти №64 АДРЕСА_1 ). Зазначає, що рапорт було подано по команді на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 . Окрім того, звертає увагу, що в іншій судовій адміністративній справі № 280/268/26, в якій ОСОБА_1 є також позивачем до матеріалів справи було долученою в якості доказу 12.02.2026 сканкопію вищезазначеного рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби за сімейними обставинами від 23.01.2026 та офіційно було відправлено засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» в офіційний кабінет відповідача по справі (ВЧ НОМЕР_1 ). Отже, враховуючи викладене, вважає, що відповідач по справі про наявність даного рапорта про звільнення з військової служби за сімейними обставинами військовослужбовця від 23.01.2026 повністю обізнаний, рапорт був відповідачем отриманий, однак станом на 07.04.2026 офіційної відповіді від відповідача щодо результатів розгляду рапорту не отримано, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою судді від 10.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
13.04.2026 третьою особою до матеріалів справи через систему «Електронний суд» долучені письмові пояснення (вх. №19501), у яких наголошує, що згідно з даними Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» громадянин ОСОБА_1 на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває. Вказує, що 12.11.2025 позивач зняти з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації та направлений для подальшого проходження військової служби ВЧ НОМЕР_1 . Останню військово-лікарську комісію громадянин ОСОБА_1 проходив 11.11.2025 та був визнаний придатним до військової служби. Отже, на думку третьої особи, громадянин ОСОБА_1 ніколи не перебував на військовому обліку та не був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому на теперішній час, залучення у якості третьої особи є безпідставним.
Відповідач позов не визнав, 20.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» направив відзив (вх. №21013) на позовну заяву, у якому вказує, що відповідно до вимог службового діловодства та порядку проходження військової служби, рапорт як службовий документ подається військовослужбовцем безпосередньому або прямому командиру через встановлені канали службового документообігу, що забезпечують його належну ідентифікацію, облік та розгляд. Надсилання документів через комерційного оператора поштового зв`язку саме по собі не гарантує їх отримання уповноваженим суб`єктом та не підтверджує факту їх подання у встановленому порядку. .Крім того, стверджує, що зі змісту наданого знімка екрану вбачається, що відправлення адресоване фізичній особі, яка не є командиром військової частини, а отже не є належним адресатом рапорту, у зв`язку з цим відсутні будь-які докази того, що зазначене відправлення було фактично отримане командиром військової частини або уповноваженою службовою особою. Підкреслює, що сам по собі знімок екрану з мобільного додатку не є належним та достатнім доказом ані змісту направленого документа, ані факту його вручення належному адресату. Такий доказ не підтверджує, що у відправленні дійсно містився рапорт, а також не містить відомостей про його отримання саме військовою частиною. Зазначає, що у разі направлення службових документів засобами поштового зв`язку належним способом підтвердження їх відправлення є оформлення поштового відправлення з описом вкладення, який дає можливість встановити зміст направлених документів та факт їх направлення саме відповідному адресату. У даному випадку позивач не надав жодного опису вкладення або іншого належного підтвердження змісту відправлення, що унеможливлює встановлення того, що у відправленні дійсно містився рапорт, а не інші документи або предмети. Відсутність такого описутакож виключає можливість перевірки відповідності відправлення заявленим обставинам. Таким чином, на думку відповідача, позивачем не доведено факту належного подання рапорту командиру військової частини, що виключає виникнення у відповідача обов`язку щодо його розгляду. Відтак доводи позивача про порушення його прав у зв`язку з нерозглядом рапорту вважає є безпідставними, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
29.04.2026 від представника позивача через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. №23134), у якій щодо поданих ним рапортів про звільнення зі служби у зв`язку з сімейними обставинами зауважує, що рапорт вперше подавався 31.12.2025 через Міністерство оборони України (подано поштовим відправленням з описом вкладення через АТ «Укрпошта», накладна №6901601247487) на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення його зі служби у зв`язку з сімейними обставинами, зокрема у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4, абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Пояснює, що Міністерство оборони України поінформувало листом від 19.01.2026 про направлення його рапорту на адресу відповідача для надання відповіді у встановленому законодавством порядку. Окрім того, позивач вказує, що намагався подати відповідний рапорт через мобільний застосунок АРМІЯ+, однак через відсутність ідентифікатора (номер Армія ID) командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 подання рапорту неможливе через мобільний застосунок АРМІЯ+. Зауважує, що через певний час було сформовано 23.01.2026 новий (вдруге) рапорт на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення його зі служби у зв`язку з сімейними обставинами. Відтак, наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави. Таким чином, оскільки за наслідками поданого позивачем рапорту про звільнення відповідачем не прийнято належним чином оформленого наказу про звільнення позивача з військової служби чи відмову у його звільненні, вважає, що відповідачем вчинена протиправна бездіяльність. Просить позовні вимови задовольнити у повному обсязі.
Крім того, 13.05.2026 та 05.06.2026 від позивача через систему «Електронний суд» надійшли доджаткові пояснення у справі (вх. №26302, №31333), у яких підкреслює, що у зв`язку з тим, що є внутрішньо переміщеною особою, то реєстрація місця перебування як ВПО відноситься до юрисдикції ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, зазначення третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 в даній справі № 280/3131/26 є правильним. Також наголошує, що аргументи позивача, що статус інвалідності третьої групи внаслідок онкології дружини позивача ОСОБА_4 та за станом на сьогодні 05.06.2026 є чинним до закінчення воєнного стану та протягом шести місяців після його закінчення знайшли підтвердження у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2025 по справі №280/6500/25, яке залишено в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.05.2026. Звертає увагу суду, що станом на 05.06.2026 позивачем не отримано жодної відповіді від відповідача щодо поданого ним третього рапорту про звільнення зі служби за сімейними обставинами від 05.05.2026 (отримано відповідачем 07 травня 2026 року). Отже, відповідач не зреагував на жодний із поданих позивачем до нього рапортів про звільнення (рапорт від 31.12.2025; рапорт від 23.01.2026; рапорт від 05.05.2026), у зв`язку із чим просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У період з 05.06.2026 по 19.06.2026 суддя Батрак І.В. була відсутня на роботі на підставі наказу голови суду про надання їй відпустки.
У період з 22.06.2026 по 24.06.2026 суддя Батрак І.В. була відсутня на роботі у зв`язку з перебуванням у відрядженні.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України). 
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до довідки від 17.07.2022 №2301-7501138692 є ВПО. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .
З 11.11.2025 позивача призвано на військову службу під час мобілізації та на даний час проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .
02.01.2026 ОСОБА_1 на адресу Міністерства оборони України направлений рапорт на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення його зі служби у зв`язку з сімейними обставинами, зокрема у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4, абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». До рапорту долучено нотаріально засвідчені копії документів, зокрема: свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №824642, пенсійного посвідчення дружини серії НОМЕР_4 , заяви дружини ОСОБА_4 від 29.12.2025 щодо продовження інвалідності 3 групи на час воєнного стану, пасппорту та РНОКПП позивача, паспорту та РНОПП дружини ОСОБА_4 , а також копії індивідуальної програми реабілітації інваліда №1068 дружини ОСОБА_4 та консультативного висновку лікаря онколога від 20.03.2025 щодо наявності онкологічного захворювання ОСОБА_4 , що підтверджується описом вкладення до листа, рекомендованим поштовим відправленням та фіскальним чеком від 02.01.2026 АТ «Укрпошта» за №6901601247487.
Листом від 19.01.2026 №220/63/ВихЗВГ/189 Міністерство оборони України поінформувало позивача про направлення його рапорту про звільнення за сімейними обставинами на адресу командування ВЧ НОМЕР_1 для прийняття рішення у встановленому законодавством порядку.
У подальшому 23.01.2023 засобами оператора поштового зв`язку «НОВА ПОШТА» ОСОБА_1 поданий письмовий рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , який був отриманий військовою частиною 25.01.2026 (отримав ОСОБА_3 контактний телефон НОМЕР_2 у відділенні Нової пошти №64 АДРЕСА_1 ).
Не отримавши відповіді на вказані рапорти, позивач звернувся до суду із даним позовом щодо звільнення його з військової служби під час мобілізації за сімейними обставинами та виключити його зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), а також нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено види військової служби, серед яких військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Тобто, як на момент подання позову до суду, та і на момент розгляду цієї адміністративної справи, триває воєнний стан.
Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби.
Так, згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, а саме під час дії воєнного стану через необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Позивач, виявивши своє небажання продовжувати проходити військову службу (як умова за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII), неодноразово звертався до командування ВЧ НОМЕР_1 (у т.ч. через Міністерство оборони України) з рапортами про звільнення на підставі зазначеної норми Закону №2232-XII, які відповідачем було отримано, що саме підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, згідно із абзацом 2 пункту 12 Положення №1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
За приписами абзацу 4 пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Згідно з абзацом 16 пункту 14.29 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція №170) документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Пункт 14.30 розділу ХІV Інструкції №170 визначає, що під час дії особливого періоду, періоду проведення мобілізації та дії воєнного стану, за наявності підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини або інших поважних причин, визначених абзацами дванадцятим, чотирнадцятим, п`ятнадцятим пункту 2 та абзацами тринадцятим, чотирнадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовець особисто, за підпорядкованістю, подає на ім`я командира (начальника) військової частини або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання/перебування особи, за якою здійснює або здійснюватиме постійний догляд, рапорт (заяву) за формою, визначеною у додатку 22 до цієї Інструкції. До рапорту (заяви) додаються документи, що підтверджують право на звільнення (зазначені в підпунктах 22, 25-28 пункту 5 додатку 19 до цієї Інструкції), або копії таких документів, засвідчених в установленому порядку.
Відповідно до пункту 234 Положення №1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
У силу підпункту 2 пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає, зокрема, підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Також уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. При цьому, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Доказів розгляду та прийняття рішення за результатом розгляду рапортів позивача рапорт від 31.12.2025 та рапорт від 23.01.2026 щодо звільнення з військової служби уповноваженою особою, яка має право на прийняття таких рішень, у тому числі таких, як прийняття наказу або відмови у прийняття наказу командиром частини, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження, суду не надано та матеріали справи не містять.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не розгляду рапортів позивача, які отримані відповідачем, у т.ч. через Міністерство оборони України.
Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Під дискреційними повноваженнями розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Оскільки, відповідач належним чином не розглянув рапорти позивача від 31.12.2025 та від 23.01.2026 про звільнення з військової служби, та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, тому суд в контексті спірних правовідносин може лише зобов`язати відповідача розглянути зазначені рапорти та прийняти відповідне рішення за результатами їх розгялду.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача в рамках спірних правовідносин є зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 розглянути рапорти від 31.12.2025 та від 23.01.2026 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ (через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) та прийняти за результатами їх розгляду відповідне рішення.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судовий збір у відповідності до статті 139 КАС України не стягуються.
Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапортів від 31.12.2025 та від 23.01.2026 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)).
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти від 31.12.2025 та від 23.01.2026 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з закінченням строку служби (через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)), та прийняти за результатом їх розгляду відповідні рішення.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя І.В. Батрак