ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року Чернігів Справа № 620/14565/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі також – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо передачі документів для призначення пенсії для Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області;
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 29.04.2024 №2000-0302-9/70038;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити йому пенсію за віком, зарахувавши до загального страхового стажу, стаж роботи з 01.01.2004 по 31.05.2023 у повному обсязі.
Також позивач просив постановити окрему ухвалу та встановити десятиденний строк для подання відповідачем звіту про виконання рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не є підставою для позбавлення його права на призначення пенсії і він не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а тому наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування періодів роботи до страхового стажу при призначенні пенсії. Також покликався на те, що громадянин України ОСОБА_1 та посадова особа - директор Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «А & L» ОСОБА_1 не є тотожними стосовно поширення на них прав та обов`язків, встановлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а отже громадянин України ОСОБА_1 , який досяг віку для призначення пенсії за віком 31.05.2023 та має понад 30 років страхового стажу, з 01.06.2023 набув права на призначення пенсії за віком.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.02.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2025, у задоволенні позову відмовлено.
За результатами перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій, Верховним судом винесено постанову від 27.02.2026, якою рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2025 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.
Приймаючи таке рішення колегія суддів Касаційного адміністративного суду зауважила наступне.
У подібних правовідносинах Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії. Також Верховний Суд сформував висновок про те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи. За таких обставин вважає, шо висновки судів попередніх інстанцій про те, що за відсутності доказів сплати страхових внесків відповідач правомірно відмовив у зарахуванні таких періодів до страхового стажу позивача не можна визнати обґрунтованими. Також безпідставним є покликання судів попередніх інстанцій, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на відсутність доказів нарахування позивачу у спірний період заробітної плати, оскільки з такими обставинами відповідач не пов`язував свою відмову. Водночас, з матеріалів справи та відзиву відповідача вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії слугувала також відсутність відомостей про його місце проживання.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 справу прийнято до провадження, вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. 
16.04.2026 від ГУ ПФУ в Харківській області через систему "Електронний суд" надійшов відзив, в якому просить залишити позовну заяву без розгляду, обґрунтовуючи тим, що спірне рішення прийнято 24.09.2024, а до суду позивач звернувся у грудні 2024 року, що свідчить про порушення строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України. Щодо предмету спору, то зазначає, що управління діяло відповідно до норм чинного законодавства, у межах, у спосіб визначений законодавством України.
Щодо строку звернення до суду з цим позовом, то суд вважає за необхідне зазначити таке. 
Відповідно до частини першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися" у значенні частини другої статті 122 КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав.
Відтак при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності).
Предметом позову у даній справі є рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії від 29.04.2024, отже, суд вважає, що обчислення перебігу строку звернення до адміністративного суду з цим позовом необхідно пов`язувати саме з вказаним рішенням. У свою чергу до суду позивач звернувся 29.10.2024 (штамп на конверті), тобто в межах строку, встановленого статтю 122 КАС України.
При цьому суд додатково враховує, що Верховний Суд у даній справі не порушував питання строку звернення до адміністративного суду, хоча уповноважений на це в силу положень статті 354 КАС України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач з 05.07.1996 працює на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «А & L».
29.08.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 05.09.2023 №253350003761.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо передачі документів на призначення позивачу пенсії для розгляду та призначення пенсії - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області та протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05 вересня 2023 року №2000-0302-9/121423 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком;
- зобов`язати солідарно Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу стаж роботи з 01 липня 2000 року по 31 травня 2023 року, а також зарахувати до загального страхового стажу період проходження строкової військової служби з 28 жовтня 1981 року по 21 грудня 1983 року згідно уточнюючої довідки від 29 серпня 2023 року №4/1259 та стаж роботи з жовтня 1980 року по травень 1981 року, з 18 серпня 1980 року по 22 жовтня 1980 року, з 04 січня 1984 року по 28 серпня 1984 року.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 у справі №620/15231/23 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.09.2023 №253350003761 про відмову у призначенні пенсії позивачу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивачу від 29.08.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення набрало законної сили 09.02.2024 і не оскаржувалось.
Ухвалюючи вказане рішення, зокрема щодо періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 31.05.2023, суд дійшов висновку, що останні задоволенню не підлягають, оскільки розцінюються судом як передчасні, матеріали справи не містять доказів щодо порушення прав позивача у вказаній частині вимог.
На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 у справі №620/15231/23 відповідачем прийнято рішення від 29.04.2024 №253350003761 про відмову у призначенні пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.04.2024 №253350003761 страховий стаж позивача визначено у 25 років 00 місяців 21 день та зарахований по 31.05.2006, у призначенні пенсії за віком відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та відсутністю відомостей про місце проживання. 
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо передачі документів для призначення пенсії для Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, суд зазначає наступне.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.
30.03.2021 набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова правління № 25-1). Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу IV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про таке:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення, тобто відповідно до наведених норм.
Таким чином, доводи позивача щодо протиправності передачі документів для призначення пенсії до ГУ ПФУ в Харківській області, суд відхиляє.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 29.04.2024 №2000-0302-9/70038, суд зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) головним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною першою статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Підпунктом (а) частини третьої статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно із частинами першою та другою статті 20 Закону № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до частини десятої статті 20 Закону № 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відмовляючи у призначенні пенсії за віком, відповідач виходив з того, що підстави для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача відсутні, оскільки відсутні докази нарахування йому за цей період заробітної плати та сплати страхових внесків.
У подібних правовідносинах Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.
Також Верховний Суд сформував висновок про те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 28.05.2021 у справі №591/3839/16-а, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 27.02.2022 у справі №620/3754/18, від 11.10.2023 у справі № 340/1454/21.
За таких обставин, доводи відповідача про відмову у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу позивача не можна визнати обґрунтованими.
Шо стосується доводів відповідача, що у спірний період позивач перебував на посаді директора ТОВ Аудиторська фірма «А & L», здійснював керівництво відповідним суб`єктом господарювання, відтак у розумінні Закону №1058 був страхувальником, суд зазначає таке.
Верховний Суд уже вирішував справи, у яких позивач у період, щодо зарахування якого до страхового стажу виник спір, працював на посаді директора підприємства.
Так, у постанові від 05.12.2025 у справі №600/3079/24-а Верховний Суд сформував наступні висновки:
«Відмовляючи у цій частині позовних вимог, суди виходили з того, що позивачка (у період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.01.2007 по 31.12.2007) працювала на посаді директора за сумісництвом і була відповідальною, зокрема, за подання звітності щодо нарахованих та сплачених внесків, тобто фактично була роботодавцем і мала обов`язок забезпечувати сплату страхових внесків.
Проте, враховуючи зазначене вище, колегія суддів звертає увагу, що директор підприємства виконує управлінські функції. Водночас сам по собі факт перебування на посаді директора ТОВ не ототожнює працівника зі страхувальником у розумінні Закону №1058-IV. Тому позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Отже, наявність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачці періоду її роботи.».
За таких обставин та сформованої практики Верховного Суду, доводи відповідача в цій частині також не можна визнати обґрунтованими.
У свою чергу при визначенні територіального органу Пенсійного фонду України, який має розглянути питання про призначення пенсії позивачу, потрібно враховувати, що 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.
Так, відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі -- орган, що призначає пенсію).
Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, питання про призначення пенсії за наслідками в тому числі і судового розгляду справи має вирішувати пенсійний орган, визначений за принципом екстериторіальності, який розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у такому призначенні.
Таким чином, питання про призначення позивачу пенсії відповідного виду пенсії за наслідками розгляду цієї справи перебуває в межах компетенції та зобов`язань саме Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (як суб`єкта владних повноважень, який здійснював розгляд заяви позивачки).
Вказаний спосіб захисту відповідає правовій позиції КАС ВС, висловленій у постанові від 19.05.2025 у справі № 240/505/24.
Ураховуючи вищевикладене, з метою ефективного поновлення прав позивача суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 29.04.2024 №2000-0302-9/70038, та зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 31.05.2023 та призначити пенсію за віком.
Посилання відповідача у спірному рішенні як на підставу для відмови у призначенні пенсії на те, що в паспорті позивача відсутня інформація про місце реєстрації заявника, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до пункту 4.10 Порядку № 22-1 після призначення/перерахунку пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Тобто ці обставини мають значення та є інструментом для технічної організації виплати пенсії, а не передумовою для набуття права на неї (бути підставою для відмови у її призначенні).
Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо клопотання позивача про винесення окремої ухвали щодо передачі документів до ГУ ПФУ в Харківській області, суд зважає на таке.
Підстави та порядок винесення окремих ухвал в адміністративних справах врегульовано статтею 249 КАС України.
Так, відповідно до частини першої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Відповідно до частини другої статті 249 КАС України у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.
Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно (ч. 3 ст. 249 КАС України).
Згідно із частиною четвертою статті 249 КАС України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
А частиною дев`ятою статті 249 КАС України передбачено, що окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.
Таким чином, окрема ухвала є одним із інструментів механізму стримувань і противаг, превенції вчинення порушень закону, які адміністративний суд не може самостійно усунути шляхом вжиття належних заходів.
Разом з тим при розгляді справи судом не встановлено таких порушень законодавства, які є підставою для реагування через постановлення окремої ухвали, а позивачкою доказів їх наявності не надано.
Крім того, суд вважає, що задоволення позовних вимог є достатнім та ефективними способом захисту порушених прав позивачки у спірних правовідносинах.
Щодо клопотання позивача про подання звіту про виконання судового рішення, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Наведена норма процесуального закону не є імперативною та передбачає право суду на власний розсуд, виходячи з фактичних обставин справи, приймати рішення про необхідність чи недоцільність у зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення. Вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю суд враховує надані позивачем докази, особливості покладених на суб`єкта владних повноважень обов`язків згідно з судовим рішенням та його можливості ці обов`язки виконати без достатніх зволікань.
У цій справі позивачем не обґрунтовано необхідність застосування заходів судового контролю, а у суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення після набрання ним законної сили.
З урахуванням наведеного, у задоволенні клопотання позивача про подання звіту про виконання судового рішення слід відмовити.
Крім того, суд звертає увагу, що норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу, на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених частиною першою статті 382 КАС України. Тобто встановлення судом обов`язку суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення, можливе й після ухвалення такого рішення, за наслідком розгляду відповідного клопотання позивача.
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, а також правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити частково.
У відповідності до вимог частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 605,60 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії 29.04.2024 №2000-0302-9/70038.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 31.05.2023 та призначити пенсію за віком.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп), сплачений відповідно до квитанції від 29.10.2024.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх,м.Харків,61022 код ЄДРПОУ 14099344. 
Повний текст рішення виготовлено 18 травня 2026 року.

Суддя І.І. Соломко