ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 160/24766/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі № 160/24766/25 (суддя Серьогіна О.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (далі - відповідач) щодо не прийняття та реєстрації заяви-анкети та не прийняття рішення за результатами розгляду заяви-анкети громадянки російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області прийняти та зареєструвати заяву-анкету громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року та за результатами її розгляду прийняти рішення (про прийняття заяви-анкети або про відмову у її прийнятті) відповідно до вимог Закону України “Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту” за формою та процедурою, встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649.
Позивач позов обґрунтовувала тим, що 07.08.2025 вона разом з представником - адвокатом Насальською Г.О. особисто звернулися до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України у Дніпропетровській області із заявою-анкетою встановленої форми про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до заяви з додатками., копія заяви додається. Проте, посадовими особами Відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області позивачу відмовили у прийнятті та реєстрації заяви та не надали письмову відповідь-відмову у прийомі заяви-анкети. Також, відповідач не зареєстрував позивача в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та відповідно не прийняв вказану заяву на опрацювання, чим, на думку останньої, грубо порушив Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату або позбавлення статусу біженця та додаткового захисту, а також скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року за № 1146/19884. Після відмови у прийнятті заяви-анкети, позивач направила заяву-анкету встановленої форми про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту поштовим зв`язком з описом вкладення. У відповідь на заяву-анкету від 07.08.2025 року відповідач повернув позивачу надіслані документи. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області щодо не реєстрації заяви-анкети та не прийняття рішення за результатами розгляду заяви-анкети громадянки російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року;
- зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зареєструвати заяву-анкету громадянки російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року та за результатами її розгляду прийняти рішення (про прийняття заяви-анкети або про відмову у її прийнятті) відповідно до вимог Закону України “Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту” за формою та процедурою, встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649.
У задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.
З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. У скарзі, посилаючись на помилкове застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що громадянкою російської федерації ОСОБА_1 не дотримано порядку та строку звернення особи із заявою про визнання біженцем відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області. 08.08.2025 на адресу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області засобами поштового зв`язку надійшло звернення гр. рф ОСОБА_1 датоване 07.08.2025, оформлене заявником в довільній формі, з проханням щодо прийняття документів, які надані у заяві. Зазначене вище звернення громадянки російської федерації ОСОБА_1 , що датоване 07.08.2025, зареєстровано за вх.№ Х-661/6/1201-25 відділом документального забезпечення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у встановленому порядку в день його надходження, а саме 08.08.2025, та розглянуте Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області згідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (зі змінами та доповненнями). За наслідками вивчення і розгляду звернення гр. ОСОБА_1 від 07.08.2025, листом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 22.08.2024 за вих.№Х-661/6/1201-25/1201.3.3/10643-25, заявнику надано відповідь, якою роз`яснено порядок та строки звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року № 3671-VІ (зі змінами та доповненнями). Враховуючи викладене вище, дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо реєстрації та розгляду звернення громадянки російської федерації ОСОБА_1 від 07.08.2025 року, оформленого нею в довільній формі та надісланого засобами поштового зв`язку на адресу ГУ ДМС у Дніпропетровській області, що надійшло до відділу документального забезпечення ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вх.№ Х-661/6/1201-25 від 08.08.2025 року, а також, дії щодо надання відповіді на зазначене звернення, вчинені ГУ ДМС у Дніпропетровській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, такі дії не мають характеру протиправних дій чи протиправної бездіяльності.
Представник позивача подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального права. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , виданим ФМС 23009, 13 серпня 2015 року.
Так, на території України громадянка рф ОСОБА_1 була документована посвідкою на тимчасове проживання (№ НОМЕР_2 ), виданою Томаківським районним сектором ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, строком дії до 11 березня 2020 року, відповідно до частини 14 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" як іноземка, яка прибула в Україну з метою возз`єднання сім`ї з громадянином України.
08.05.2021 позивачу було продовжено строк перебування в Україні та видано посвідку на тимчасове проживання (№ НОМЕР_3 ) Відділом централізованого оформлення документів для іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області строком дії до 25 травня 2022 року, на тих самих підставах, що й раніше.
В подальшому, на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2025 у справі №280/10837/24 було прийнято рішення про продовження позивачу строку перебування на території України до 06.01.2025.
За твердженням позивача 07.08.2025 вона разом з представником - адвокатом Насальською Г.О. особисто звернулися до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України у Дніпропетровській області із заявою-анкетою встановленої форми про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до заяви з додатками.
Проте, як зазначає позивач, посадові особи відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області Халілян І.М. відмовили у прийнятті та реєстрації заяви та не надали письмову відповідь-відмову у прийомі заяви-анкети.
Також, відповідач не зареєстрував позивачку в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та відповідно не прийняв вказану заяву позивача на опрацювання.
Після відмови у прийнятті заяви-анкети, позивач направила заяву-анкету встановленої форми про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту поштовим зв`язком з описом вкладення.
12.08.2025 ОСОБА_1 була повідомлена про прийняття Державною міграційною службою України рішення про продовження строку перебування на території України до 13 серпня 2025 року, запис № 0000102909 тобто до закінчення термін дії закордонного паспорта який спливає 13.08.2025.
Листом Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області вих. № Х-661/6/1201-25/1201.3.3/10643-25 від 22.08.2025 позивача повідомлено про результати розгляду заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та заяву-анкету та додані документи повернув останній. Підставою повернення заяви відповідач зазначив, що ОСОБА_1 порушила встановлений Законом України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» порядок та строк звернення до ДМС. У листі також зазначено, що порядок звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту регулюється Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення, документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 року № 649, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року № 1146/19884. Зокрема частинами 1, 2, 5 статті 5 Закону визначено, що особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту: протягом п`яти робочих днів перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України; без зволікань, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України; до закінчення строку перебування на території України, якщо під час тимчасового перебування в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження. Також повідомлено, що Україна перебуває в умовах воєнного стану і відповідно до статті 9 Конвенції про статус біженців 1951 року, до якої Україна приєдналася 10.01.2002, визначено, що ніщо не позбавляє Договірну Державу права під час війни вживати тимчасових заходів, які вона вважає необхідними в інтересах державної безпеки, щодо тієї чи іншої окремої особи, ще до того, як ця Договірна Державна з`ясує, що ця особа дійсно є біженцем і що подальше застосування цих заходів щодо неї є необхідним в інтересах державної безпеки. Правило Конвенції про статус біженців 1951 року застосовується на підставі частини другої статті 2 Закону.
Позивач, не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не прийняття та реєстрації заяви-анкети та не прийняття рішення за результатами розгляду заяви-анкети громадянки російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025, звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не була зареєстрована та розглянута відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, вказане свідчить про протиправність бездіяльності відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій відповідачем частині, враховуючи наступне.
Згідно приписів ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні врегульовано Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року № 3671-VI (далі - Закон №3671-VІ).
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 статті 5 Закону №3671-VІ передбачено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.
Відповідно до ч.1 статті 7 Закону №3671-VІ передбачено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.
Частиною 7 статті 7 Закону №3671-VІ встановлено, що до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.
У відповідності до положень частини 12 статті 7 Закону №3671-VІ передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:
- реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи;
- ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України;
- заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник;
- заповнює інші необхідні документи;
- оформлює особову справу;
- роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правничої допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»;
- заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.8 Закону №3671-VІ визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.
Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені п.1 чи 13 ч.1 ст.1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених п.1 чи 13 ч.1 ст.1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.
Частиною одинадцятою статті 9 Закону №3671-VІ передбачено, що після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Виходячи зі змісту статті 10 Закону №3571-VІ слідує, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у відповідача наявний обов`язок зареєструвати заяву-анкету іноземця або особи без громадянства, при розгляді документів заявника, перевіряти обставини, які надають підстави віднести особу до категорії осіб, які потребують додаткового захисту або встановити належність заяви, як такої, що носить характер зловживання.
З матеріалів справи вбачається, що після аналізу даних зазначених у заяві-анкеті позивачки від 07.08.2025, відповідачем надіслано лист за вих. № Х-661/6/1201-25/1201.3.3/10643-25 від 22.08.2025 у порядку Закону України «Про звернення громадян», що підтверджено матеріалами справи та не спростовується відповідачем.
При цьому, анкета-заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту взагалі не була зареєстрована всупереч вимогам ч.12 ст.7 Закону №3671-VІ.
Разом із тим, Закон №3671-VІ визначає наступні етапи щодо заяви про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:
- подання заяви про визнання біженцем або особи, що потребує додаткового або тимчасового захисту, та її прийняття уповноваженим органом (ч.6 ст.5 Закону №3671-VI);
- оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Даний етап включає попередній (формальний) розгляд заяви, без розгляду заяви по суті (статті 7-8 Закону № 3671-VI);
- безпосередньо розгляд заяви по суті та прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (статті 9-10 Закону № 3671-VI).
Варто зазначити, що статтею 8 вказаного Закону №3671-VI передбачається безпосередня реєстрація заяви-анкети та формування справи, за результатом чого (триває 15 робочих днів з моменту реєстрації заяви-анкети) приймається рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання.
На цьому етапі, згідно з частиною 6 статті 8 зазначеного Закону, - фактично здійснюється відхилення очевидно необґрунтованих заяв, тобто тих, де відсутні обставини, що вказані в пункті 1 чи 13 статті 1 Закону № 3671-VI, а також, якщо особа видає себе за іншу, або якщо раніше особа вже зверталась з такою заявою.
Згідно зі статті 9 Закону № 3671-VI передбачається безпосередній розгляд документів - визначення обставин, за якими здійснюється звернення, розгляд їх на предмет обґрунтованості та прийняття безпосереднього рішення про надання або відмову в наданні статусу - згідно поданої заяви. Саме в рамках проведення вказаного розгляду вже приймається рішення по суті поданої заяви - надання або відмова в наданні статусу.
Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року за №1146/19884 (далі - Правила № 649).
Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: а) встановлює особу заявника; б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1); в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків; г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні); е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви; є) проводить дактилоскопію заявника; ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи; з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Згідно з пунктом 2.2 та 2.4. розділу ІІ Правил №649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.

У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:
- видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);
- під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
Матеріали справи не містять, ані рішення щодо прийняття (реєстрації) заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ані рішення (наказу) про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту прийнятих за результатами розгляду заяви-анкети позивача від 07.08.2025.
Крім того, відповідачем рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до статті 5 Закону відносно позивача у порядку, визначеному пунктами 2.2 та 2.4. розділу ІІ Правил №649 не приймалося.
При цьому, зі змісту аналізу заяви-анкети позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту вбачається, що згадана заява-анкета відповідає формі бланку, передбаченому Правилами № 649.
Аналіз змісту згаданої заяви-анкети позивача спростовує твердження відповідача про те, що позивачем подана заява у довільній формі, тобто, не встановленого зразка.
Відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не зважаючи на факт надіслання відповідачем позивачу листа вих. № Х-661/6/1201-25/1201.3.3/10643-25 від 22.08.2025, свідчить про те, що міграційний орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.
За таких обставин та враховуючи те, що лист відповідача вих. № Х-661/6/1201-25/1201.3.3/10643-25 від 22.08.2025 у відповідь на заяву-анкету позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за змістом та формою не може вважатися «рішенням про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» у розумінні Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення (про прийняття заяви або відмову у її прийнятті) за результатами розгляду заяви-анкети позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025.
Наведений правовий висновок узгоджується і з правовим висновком Верховного Суду у його постанові від 18.03.2021 року у справі №120/3657/20-а.
Посилання відповідача з приводу того, що позивачка подала заяву лише 07.08.2025 після втрати нею законних підстав для перебування на території України, відсутність у неї обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань, відсутність у неї реального ризику отримання серйозної шкоди внаслідок обставин, які б становили загрозу її життю, безпеці чи свободі у разі повернення її до країни походження, колегією суддів відхиляються, оскільки ці обставини не звільняють відповідача від обов`язку зареєструвати заяву-анкету особи та прийняти за нею відповідне рішення за процедурою та формою, встановленими Законом №3671-VІ та Привалами №649. Також, описані обставини мають досліджуватися відповідачем безпосередньо під час розгляду заяви-анкети позивачки по суті та прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (статті 9-10 Закону №3671-VІ).
Разом з тим, як зазначалося вище та не спростовано відповідачем, останній заяву-анкету позивача від 07.08.2025 року не зареєстрував, рішення у формі наказу по суті заяви-анкети позивачки відповідач не ухвалював.
Зазначена бездіяльність суб`єкта владних повноважень суперечить положенням ч.12 ст.7 Закону №3671-VІ та п.2.1, п.2.4 розділу ІІ Правил №649.
Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зареєструвати заяву-анкету позивачки про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року, та за результатами її розгляду прийняти рішення відповідно до вимог Закону №3671-VІ за формою та у порядку, встановленими Правилами №649, підлягали задоволенню.
В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, тому колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.
Слід зазначити, що в межах розгляду даної справи судом не надавалася оцінка викладеним у заяві-анкеті позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 обставинам, оскільки розгляд поданих позивачем до відповідача разом із заявою документів ще не відбувся та відповідач за нею не приймав жодного акту індивідуальної дії (рішення), тому надання оцінки вказаним у заяві-анкеті обставинам при її розгляд є дискреційними повноваженнями Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області.
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі № 160/24766/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак