Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 р. справа №520/10205/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Марини Лук`яненко, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пунктів наказу,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд: 
1. визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" від 17.03.2026 № 42 у частині визнання майора ОСОБА_1 винним у внесенні неправдивих даних до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 №21 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ", що призвело до завдання шкоди державі у розмірі 84 000,00 грн (вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок), з урахуванням податків;
2. визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" від 17.03.2026 № 42 у частині надсилання через військову частину НОМЕР_2 відповідні матеріали до нового місця служби майора ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення його до матеріальної відповідальності.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у матеріалах службового розслідування відсутні факти, які б свідчили про наявність умислу в діях позивача, не встановлено форми вини позивача; відсутні докази того, що позивача був обізнаний про його проведення; службове розслідування проведено з істотним порушення вимог Порядку №608; відсутній прямий причинний зв`язок між діями позивача та можливими наслідками у вигляді завдання шкоди державі; не конкретизовано, які саме службові обов`язки покладалися на позивача, не визначено їх нормативного джерела та не наведено жодного акту, яким би прямо встановлювався обов`язок позивача щодо підготовки відповідних службових документів. Вказані обставини, на думку позивача, виключають можливість покладення на позивача матеріальної відповідальності відповідно до Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" №160-ІХ від 23.05.2021 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2026 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику учасників справи.
Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що підставою для проведення службового розслідування стали результати внутрішнього аудиту, якими встановлено факти безпідставної виплати щомісячної премії та додаткової винагороди військовослужбовцям, які були притягнені до дисциплінарної відповідальності за вживання алкогольних напоїв, унаслідок чого державі було завдано матеріальної шкоди. Предметом перевірки були саме дії позивача як посадової особи, яка брала безпосередню участь у підготовці проєкту наказу та в силу займаної посади була зобов`язана діяти відповідно до вимог законодавства, військових статутів та нормативно-правових актів Міністерства оборони України. У даному випадку службовим розслідуванням встановлено всі необхідні елементи складу матеріальної відповідальності: наявність шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку між поведінкою особи та шкодою, а також вини особи, яка виразилась у неналежному виконанні позивачем своїх службових обов`язків та недодержанні вимог нормативно-правових актів. Отже, відповідач вважає, що внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків позивачем, додаткова винагорода та премії були нараховані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без належних підтверджувальних документів, що прямо суперечить вище зазначеним нормативним документам та призвело до матеріальних збитків.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, військовослужбовцем, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами у справі.
Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 24.06.2022 року №221 капітана ОСОБА_1 призначено на посаду заступника командира частини з оперативної роботи - начальника командного пункту військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.12.2022 року №293 позаштатним начальником штабу військової частини НОМЕР_1 призначено заступника командира частини з оперативної роботи - начальника командного пункту.
ОСОБА_1 , заступника командира частини з оперативної роботи - начальника командного пункту військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 21.07.2023 року №460 призначено на посаду заступника начальника відділення бойового управління військової частини НОМЕР_3 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 №175 позивач убув до нового місця служби (військової частини НОМЕР_3 ).
10.02.2026 року до командира військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення командира військової частини НОМЕР_2 (вч. №173/107 від 09.02.2026 року) про результати внутрішнього аудиту діяльності військової частини НОМЕР_2 за період з 01.01.2020 року до 30.09.2025 року.
За результатами проведеного аудиту встановлено порушення вимог законодавства щодо порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які призвели до безпідставних виплат у січні 2023 року на загальну суму 107 390,64 грн.
Підставою для таких висновків стало те, що окремим військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 (зокрема, солдатам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), які у січні 2023 року притягнуті до відповідальності за вживання алкогольних напоїв, нараховано та виплачено щомісячні премії та додаткову грошову винагороду.
На підставі зазначеного повідомлення наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.02.2026 року №22 призначено службове розслідування щодо з`ясування причин і умов, що призвели до переплати щомісячної премії та додаткової винагороди за січень 2023 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 та солдату ОСОБА_3 , що спричинило матеріальні втрати на загальну суму 107 390,64 грн., а також з метою встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , дії або бездіяльність яких могли призвести до зазначених правопорушень. 
За результатами службового розслідування складено акт службового розслідування від 17.03.2026 року вх.№7/109, яким встановлено, що 01.02.2023 року на підставі рапортів тимчасово виконуючих обов`язки командирів підрозділів (молодшого сержанта ОСОБА_4 та старшого сержанта ОСОБА_5 ) підготовлено та видано наказ №22 про преміювання військовослужбовців за січень 2023 року, яким, зокрема, передбачено виплату премій солдатам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Також, 01.02.2023 року видано наказ №21 про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за виконання бойових (спеціальних) завдань, до якого включено зазначених військовослужбовців.
Службовим розслідуванням зроблено висновок, що підготовку проєкту наказу №21 здійснював капітан ОСОБА_1 , який на той час обіймав посаду заступника командира частини з оперативної роботи - начальника командного пункту та виконував обов`язки позаштатного начальника штабу.
У висновках розслідування зазначено, то позивач обізнаний про притягнення вказаних військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності, однак включив їх до проєкту наказу про виплату додаткової винагороди, що призвело до безпідставної виплати грошових коштів у сумі 84000,00 грн.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.03.2026 року №42 затверджено результати службового розслідування та визнано майора ОСОБА_1 , який на теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , винним у внесенні неправдивих даних до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 №21 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ", що призвело до завдання шкоди державі у розмірі 84 000,00 грн., з урахуванням податків. Відповідно до абзацу другого статті 11 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" вирішено надіслати у п`ятиденний строк з дня закінчення службового розслідування через військову частину НОМЕР_2 відповідні матеріали до нового місця служби майора ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення його до матеріальної відповідальності.
Позивач не погоджується з висновками службового розслідування в частині покладення на нього повної матеріальної відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 17 та 65 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Цей конституційний обов`язок реалізується через проходження громадянами України військової служби відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на момент виникнення даних спірних правовідносин.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до статті 2 Закону України № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Як встановлено приписами статей 5, 6, 8 Загальних положень Статуту, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.
У статтях 11, 16 Статуту зазначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Як вбачається із статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожною військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно абзацу 4 пункту 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абзацу 2 пункту 9 Положення про регіональне управління Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.10.2003 №173, начальник регіонального управління користується дисциплінарними правами командувача військ оперативного командування Збройних Сил України.
Згідно з приписами статті 62 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на прапорщиків (мічманів) можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження старших прапорщиків (старших мічманів) у військовому званні на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання прапорщик (мічман), старший прапорщик (старший мічман) із звільненням з військової служби у запас.
Згідно зі ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Судом установлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира частини з оперативної роботи - начальника командного пункту військової частини НОМЕР_1 , якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.12.2022 року №293 призначено позаштатним начальником штабу військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України штаб військової частини є основним органом управління повсякденною діяльністю військової частини, а начальник штабу організовує його роботу, забезпечує координацію діяльності служб, контроль за веденням службової документації та належну підготовку документів, необхідних для реалізації рішень командира.
Крім того, на штаб військової частини покладаються функції щодо узагальнення інформації про стан військової дисципліни, ведення обліку дисциплінарних стягнень та використання відповідної інформації під час підготовки службових документів і реалізації управлінських рішень.
Отже, характер виконуваних позивачем обов`язків передбачав його обізнаність із відомостями щодо дисциплінарної практики у військовій частині та необхідність врахування таких відомостей під час підготовки службових документів. 
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-IX (далі - Закон України №160-IX).
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 1 Закону України №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (п.5 ч.1 ст.1 Закону №160-ІХ).
Згідно приписів частини першої, другої статті 3 Закону України №160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Водночас умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Враховуючи наведене, лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох зазначених умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.
При цьому, дискреція командира у виборі виду матеріальної відповідальності не є необмеженою, а повинна ґрунтуватись на вимогах закону, який у свою чергу пов`язує настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності саме із умисними протиправними діями військовослужбовця, наслідком яких стала втрата військового майна.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 25.03.2020 у справі №814/2281/16, від 25.06.2020 у справі №825/2405/18, від 11.06.2020 у справі №1540/4486/18, від 25.03.2020 у справі №825/1000/18, від 13.11.2019 у справі №620/302/19, від 12.12.2018 №813/2751/17.
Згідно із частиною першою статті 6 Закону України №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до статті 7 Закону України №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями статті 8 Закону України №160-ІХ.
Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Правовий аналіз наведених норм свідчить, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок № 608).
Згідно абзацу четвертого 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно з пунктами 3,4 цього ж розділу Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.
У відповідності до підпунктів 1, 2 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.
У відповідності до пункту 3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Дослідивши матеріали службового розслідування, судом встановлено, що за наказом від 11.02.2026 року №22 "Про призначення службового розслідування" (термін проведення службового розслідування продовжувався наказом від 11.03.2026 №38 "Про продовження строку службового розслідування") проведено службове розслідування щодо з`ясування причин і умов, що призвели до переплати щомісячної премії та додаткової винагороди за січень 2023 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 та солдату ОСОБА_3 , що спричинило матеріальні втрати на загальну суму 107 390,64 грн., а також з метою встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , дії або бездіяльність яких могли призвести до зазначених правопорушень. 
За результатами службового розслідування встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.02.2023 №21 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 " було здійснено виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) за січень 2023 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , зокрема: водію відділення забезпечення військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_2 , за період виконання бойових (спеціальних) завдань з 01.01.2023 до 31.01.2023; оператору відділення радіорозвідки військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_3 , за період виконання бойових (спеціальних) завдань з 01.01.2023 до 31.01.2023.
Підготовку наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.02.2023 №21 здійснював капітан ОСОБА_1 , заступник командира частини з оперативної роботи начальник командного пункту військової частини НОМЕР_1 , призначений на посаду наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому скаладу) від 24.06.2022 №221.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.12.2023 №293 "Про призначення позаштатного начальника штабу", капітан ОСОБА_1 призначений позаштатним начальником штабу військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 №8 "Про підсумки проведення службового розслідування за фактом вживання спиртних напоїв рядовим ОСОБА_6 , солдатом ОСОБА_7 , солдатом ОСОБА_8 , солдатом ОСОБА_9 " за порушення вимог Статуту Внутрішньої служби, а саме ст. 11, 13. 16, 49. 127, 128, 241 та ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України водія відділення забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 та оператора відділення радіорозвідки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана" .
Відповідно абзацу 4 пункту 15 розділу XXXIV "Порядку виплати грошовою забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які: вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували па службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Капітан ОСОБА_1 знав про вживання алкогольних напоїв під час несення служби водієм відділення забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 та оператором відділення радіорозвідки військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 та результати службового розслідування, про що свідчить підпис капітана ОСОБА_1 при погодженні наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 №8 "Про підсумки проведення службового розслідування за фактом вживання спиртних напоїв рядовим ОСОБА_6 , солдатом ОСОБА_7 , солдатом ОСОБА_8 , солдатом ОСОБА_9 ".
Володіючи інформацією щодо результатів службового розслідування за фактом вживання спиртних напоїв солдатом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_3 , капітан ОСОБА_1 , будучи безпосередньо виконавцем проєкту наказу на виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , включив зазначених військовослужбовців у наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.02.2023 №21 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 " для виплати додаткової період з 01 до 31 січня 2023 року у повному обсязі, чим спричинив завдання матеріальної шкоди державі у розмірі 84 000,00 грн., з урахуванням податків.
Капітана ОСОБА_1 , заступника командира частини з оперативної роботи - начальника командного пункту військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 21.07.2023 №460 призначено на посаду заступника начальника відділення бойового управління військової частини НОМЕР_3 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 №175 убув до нового місця служби.
09.03.2026 року в рамках проведення службового розслідування для з`ясування причин і умов, що призвели до переплати щомісячної премії та додаткової грошової винагороди за січень 2023 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 та солдату ОСОБА_3 заступник командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу капітан ОСОБА_10 в присутності офіцера відділення радіорозвідки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_11 та інженера військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_12 зателефонував майору ОСОБА_1 та запропонував надати пояснення в телефонному режимі щодо обставин, які перевіряються в ході службового розслідування.
Майор ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень у телефонному режимі. Про факт відмови зроблено відповідний запис у бланку отримання пояснень, який засвідчений свідками, що були присутні при телефонній розмові: офіцером відділення радіорозвідки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_11 та інженером військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_12 .
13.03.2026 року, в рамках службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 направлено службовий лист вих.№1330/88/86 до військової частини НОМЕР_3 з проханням надання майором ОСОБА_1 письмових пояснень щодо підготовки документів, які слугували підставою для видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.02.2023 №21 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ". У наданні пояснень відмовлено (відповідь командира військової частини НОМЕР_3 №970/307 від 14.03.2026 року).
Отже, матеріали службового розслідування свідчать про те, що капітан ОСОБА_1 знав про вживання алкогольних напоїв під час несення служби військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 солдатом ОСОБА_3 та результати службовою розслідування, що засвідчено особистим підписом капітана ОСОБА_1 при погодженні проекту наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 №8 "Про підсумки проведення службового розслідування за фактом вживання спиртних напоїв рядовим ОСОБА_6 , солдатом ОСОБА_7 , солдатом ОСОБА_8 , солдатом ОСОБА_9 ".
Будучи безпосередньо виконавцем проєкту наказу на виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , капітан ОСОБА_1 включив зазначених вище військовослужбовців у наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.02.2023 №21 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ", не врахувавши отримані результати службового розслідування, внаслідок чого була завдана шкода державі у розмірі 84 000,00 грн., з урахуванням податків.
При цьому, службовим розслідуванням фактів, що підтверджують умисел, під час проведення службового розслідування в діях капітана ОСОБА_1 не встановлено. 
Доводи позивача про відсутність у нього повноважень щодо прийняття рішення про виплату додаткової винагороди не спростовують встановлених службовим розслідуванням фактів та ґрунтуються на неправильному розумінні змісту спірних правовідносин.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично ототожнює повноваження щодо підписання наказу та прийняття остаточного рішення про виплату грошового забезпечення з обов`язком належної підготовки документів, які є підставою для прийняття такого рішення.
Водночас, службовим розслідуванням не встановлювалося та не ставилося у вину позивачу прийняття рішення про виплату додаткової винагороди, здійснення фінансового контролю чи розпорядження бюджетними коштами. Предметом перевірки були саме дії позивача як посадової особи, яка брала безпосередню участь у підготовці проєкту наказу та в силу займаної посади була зобов`язана діяти відповідно до вимог законодавства, військових статутів та нормативно-правових актів Міністерства оборони України.
Отже, сама по собі відсутність у позивача права підпису фінансових документів або статусу розпорядника бюджетних коштів не виключає його відповідальності за достовірність, повноту та правомірність відомостей, які вносяться до проєкту службового документа та покладаються в основу подальшого управлінського рішення. 
Більш того, позивач фактично не заперечує встановлений службовим розслідуванням факт підготовки ним наказу №21 від 01.02.2023 року, а лише намагається довести відсутність нормативного закріплення такого обов`язку. Проте фактичне виконання посадовою особою відповідної службової функції саме по собі покладає на неї обов`язок діяти добросовісно, розумно та відповідно до вимог законодавства.
Доводи позивача про відсутність у нього службового обов`язку щодо підготовки наказу №21 від 01.02.2023 та врахування обставин, які впливали на правомірність виплати додаткової винагороди, не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.
Як встановлено судом, характер виконуваних позивачем обов`язків передбачав його обізнаність із відомостями щодо дисциплінарної практики у військовій частині та необхідність врахування таких відомостей під час підготовки службових документів. 
Крім того, слід враховувати, що на момент виникнення спірних правовідносин організаційно-штатна структура військової частини НОМЕР_1 не передбачала наявності у штаті окремих посад начальника фінансово-економічної служби та юрисконсульта, про відповідачем зазначено у позовній заяві. 
Зазначена обставина сама по собі не змінює встановленого законодавством порядку підготовки службових документів та не звільняє посадових осіб військової частіш від обов`язку діяти відповідно до вимог законодавства. Водночас вона свідчить про те, що під час підготовки проєктів управлінських рішень особливого значення набуває належна перевірка та врахування відомостей посадовими особами, які безпосередньо брали участь у створенні відповідних документів документів.
За таких умов вирішальне значення має не питання про те, чи могла інша посадова особа додатково перевірити зміст підготовленого документа, а встановлений службовим розслідуванням факт обізнаності позивача про дисциплінарні стягнення, накладені на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також його безпосередня участь у підготовці наказу №21 від 01.02.2023 року.
З огляду на викладене, суд погоджується з висновками службового розслідування про те, що переплата грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 та солдату ОСОБА_3 , яких наказами командира військової частини НОМЕР_1 не було позбавлено додаткової винагороди в повному обсязі за січень 2023 року за вживання алкогольних напоїв сталася з вини капітана ОСОБА_1 , який на той момент був безпосереднім виконавцем проєктів наказів командира військової частини НОМЕР_1 про всі грошові виплати військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та володів необхідною інформацією щодо притягнення до відповідальності зазначених військовослужбовців (погоджував проєкт наказу про результати службового розслідування), виконуючи обов`язки позаштатного начальника штабу військової частини НОМЕР_1 .
Внаслідок неврахування результатів службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_2 та солдата ОСОБА_3 при відпрацюванні капітаном ОСОБА_1 проєкту наказу про виплату додаткової винагороди була здійснена переплата додаткової винагороди в повному обсязі за січень 2023, внаслідок чого була завдана шкода державі у розмірі 84 000,00 грн., з урахуванням податків.
При цьому, так як ОСОБА_1 з 03.08.2023 року убув для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 , відповідно до абз.2 ст. 11 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" відшкодування шкоди в разі переведення особи до іншого місця служби, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування відповідні матеріали до нового місця служби для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.
Щодо доводів позивача на окремі недоліки проведення службового розслідування, суд зазначає, що вказані не можуть бути самостійною підставою для скасування його результатів, оскільки сам по собі факт можливих процедурних недоліків не є безумовною підставою для визнання протиправним рішення, прийнятого за результатами службового розслідування.
Юридичне значення має насамперед те, чи вплинули відповідні порушення на правильність встановлення фактичних обставин справи та зміст прийнятого рішення.
Такий підхід відповідає усталеній практиці Верховного Суду, зокрема, у постанові від 28.02.2020 у справі №826/16420/18 Верховний Суд зазначив, що не кожне процедурне порушення є достатньою підставою для визнання рішення протиправним та його скасування.
Вирішальним є встановлення того, чи вплинуло відповідне порушення на зміст прийнятого рішення та чи призвело воно до неправильного встановлення фактичних обставин справи.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 05.02.2026 у справі №420/15422/22, де наголошено, що процедурні недоліки підлягають оцінці крізь призму їх впливу на законність та обґрунтованість рішення, а не ізольовано від встановлених обставин.
У даному випадку позивач фактично не спростував жодної із ключових обставин, встановлених службовим розслідуванням, а тому самі по собі посилання на окремі процедурні недоліки не можуть свідчити про протиправність наказу №42 від 17.03.2026 року.
З огляду на викладене, суд, дослідивши матеріали службового розслідування, не встановив порушень проведення службового розслідування.
Службове розслідування призначене уповноваженою посадовою особою за наявності визначених законом підстав, проведене відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, а його результати оформлені у встановленому порядку.
Під час проведення службового розслідування досліджені первинні службові документи, накази командира військової частини, рапорти, матеріали внутрішнього аудиту та іінші документи, які перебували в офіційному документообігу військової частини.
Висновки службового розслідування ґрунтуються не на припущеннях, а на належних письмових доказах, зокрема документах, виконавцем яких був сам позивач, а також документах, що містять його особистий підпис та підтверджують його обізнаність щодо дисциплінарних стягнень, накладених на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
При цьому позивачем не надано жодною належного та допустимого доказу, який би спростував встановлені службовим розслідуванням факти його участі у підготовці накату №21 від 01.02.2023, обізнаності про наявність дисциплінарних стягнень або відсутності причинного зв`язку між його діями та наслідками у вигляді безпідставної виплати бюджетних коштів.
Фактично доводи позивача зводяться до переоцінки вже встановлених обставин, незгоди з висновками службового розслідування та спроби перекласти відповідальність на інших учасників процесу підготовки управлінських документів. Однак така незгода сама по собі не свідчить про протиправність оскаржуваною наказу.
Відповідачем доведено, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2026 року №42 прийнятий на підставі належно встановлених фактичних обставин, у межах наданих законом повноважень, з дотриманням визначеної процедури, на підставі належних доказів та з метою реалізації покладених на командира повноважень щодо забезпечення законності, військової дисципліни та захисту майнових інтересів держави.
Отже, оскаржуваний наказ відповідні критеріям законності, обґрунтованості та пропорційності, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для його скасування відсутні.
До того ж, суд враховує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.03.2026 року №42 затверджено результати службового розслідування та визнано майора ОСОБА_1 , який на теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , винним у внесенні неправдивих даних до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 №21 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ", що призвело до завдання шкоди державі у розмірі 84 000,00 грн., з урахуванням податків, та відповідно до абзацу другого статті 11 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" вирішено надіслати у п`ятиденний строк з дня закінчення службового розслідування через військову частину НОМЕР_2 відповідні матеріали до нового місця служби майора ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення його до матеріальної відповідальності.
Отже, спірним наказом позивача не притягнуто до матеріальної відповідальності, а вирішено направити відповідні матеріали до нового місця служби ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення його до матеріальної відповідальності.
Доказів прийняття військовою частиною НОМЕР_3 рішення щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності матеріали справи не містять.
Суд зазначає, що спірним наказом лише затверджено результати службового розслідування, під час проведення якого зафіксовано певні обставини та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Спірний наказ не породжує певних правових наслідків, його результати не мають обов`язкового характеру для позивача, а є лише передумовою для прийняття уповноваженим суб`єктом відповідного рішення. Спірний наказ не є документом, який містить норми права загальної або індивідуальної дії. 
Отже, наказ командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" від 17.03.2026 № 42 у частині визнання майора ОСОБА_1 винним у внесенні неправдивих даних до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 №21 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ", що призвело до завдання шкоди державі у розмірі 84 000,00 грн (вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок), з урахуванням податків, та у частині надсилання через військову частину НОМЕР_2 відповідні матеріали до нового місця служби майора ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення його до матеріальної відповідальності (пункти 2 та 3) - не є остаточним документом, що зобов`язує до вчинення будь-яких дій, а лише фіксує певні обставини і являє собою лише передумову для прийняття відповідного рішення іншим уповноваженим суб`єктом та таким чином не має обов`язкового характеру і не породжує певних наслідків для позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом – Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі “Гарсія Руїз проти Іспанії”, від 22.02.2007р. у справі “Красуля проти Росії”, від 05.05.2011р. у справі “Ільяді проти Росії”, від 28.10.2010р. у справі “Трофимчук проти України”, від 09.12.1994р. у справі “Хіро Балані проти Іспанії”, від 01.07.2003р. у справі “Суомінен проти Фінляндії”, від 07.06.2008р. у справі “Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії”) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, тому що не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 241-247, 250, 255, 257-262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову - відмовити.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Марина Лук`яненко