Справа № 591/9/26	

Провадження № 2-а/591/1/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі судді Северинової А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу № 591/9/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Сумській області, третя особа: інспектор відділення поліції № 4 (м. Суми) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області лейтенант поліції Тимошенко Віталій В`ячеславович, про визнання н езаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

28 грудня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6394005 від 22 грудня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що 22.12.2025 о 15-50 год. він рухався на автомобілі Рено, державний номерний знак НОМЕР_1 з м. Суми у смт Миколаївка через смт Степанівка, і після виїзду із смт Степанівка був наздогнаний та зупинений автомобілем патрульної поліції. Після зупинки він був звинувачений у порушенні Правил дорожнього руху, що начебто він на перехресті з примиканням справа двох доріг (вулиць) смт Степанівка безпосередньо перед виїздом з нього не включив покажчик лівого повороту. Позивач стверджує, що крім порушення його процесуальних прав, у тому числі і користуватися послугами адвоката при розгляді справи про адміністративне правопорушення, постанова була прийнята повністю незаконно. Зазначає, що у постанові місцем вчинення правопорушення зазначено «дорога P61 Батурин-Конотоп-Суми поблизу смт Степанівка», але після виїзду із смт Степанівка в напрямку м. Конотоп він протягом кількох кілометрів не міг вчинити інкриміноване йому правопорушення, оскільки там відсутні перехрестя, на яких потрібно було включати лівий покажчик повороту. Зауважує, що насправді йому інкримінується правопорушення, яке нібито вчинене безпосередньо у смт Степанівка у районі школи, де дорога повертає трохи ліворуч, а справа є примикаючи під кутом 90 градусів вулиця населеного пункту, і дорога прямо у район Глиняного. У свою чергу, автомобіль патрульних поліцейських стояв метрах у 100 праворуч на вулиці населеного пункту, і тому патрульні поліцейські не могли бачити, чи включив він покажчик повороту ліворуч з місця своєї стоянки при наближенні до повороту, а коли він вже переїздив поворот ліворуч, то взявши кермом вправо, покажчик повороту автоматично виключився. А тому, патрульні поліцейські лише позаду могли побачити лівий покажчик повороту, який на той час вже не світився. Позивач вважає, що таке місце несення служби було обрано патрульними поліцейськими умисно, щоб мати відеозйомку проїжджаючих автомобілів позаду, коли вони завершують поворот ліворуч і коли покажчик повороту в автомобілі автоматично виключається при частковому повороту керма вправо на завершенні повороту, що безумовно є зловживанням правом з їх сторони. 
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2026 року продовженовідповідачу за його клопотанням процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву. 
09 лютого 2026 року від Головного управління Національної поліції в Сумській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідно до обставин справи та пояснень інспектора СРПП ВП №4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Тимошенка В.В., перебуваючи в наряді ГРПП 22.12.2025, здійснювалось патрулювання смт Степанівка Сумського району. В ході патрулювання було виявлено транспортний засіб, що порушив Правила дорожнього руху, зокрема п.9.2 – не увімкнув покажчик повороту ліворуч (підтверджується відеозаписом, що додається). Надалі вказаний транспортний засіб було зупинено. Водієм було встановлено гр. ОСОБА_1 , позивача по справі. Водію було повідомлено про причину зупинки, ведення відеофіксації та суть скоєного правопорушення, а також запропоновано надати поліцейському документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України. Разом з тим, позивачу було роз`яснено його права та обов`язки згідно вимог чинного законодавства, а також пред`явлено відеодокази з автомобільного реєстратора, на якому зафіксоване правопорушення. При цьому зауважує, що процесуальні права ОСОБА_1 поліцейським не порушувались, в тому числі в частині позбавлення права скористатися послугами адвоката. За результатом перегляду наданих ВП №4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області відеофайлів, жодних посилань на бажання позивача скористатись послугами адвоката не виявлено, тому вказане вище твердження є хибним. Таким чином, відповідач вважає, що з матеріалів справи, зокрема копії відеозапису з боді-камери поліцейського ВП №4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Тимошенка В.В. підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а отже постанова серії ЕНА № 6394005 від 22 грудня 2025 року є законною.
23 лютого 2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зауважує, що у файлі «Фіксація правопорушення» 12009 КБ на 53 секунді з`являється автомобіль, подібний до автомобіля під його керуванням, але номерного знаку розгледіти неможливо, водночас добре видно, що автомобіль вже завершив маневр ліворуч по вигину дороги. А тому, після повороту керма вліво, а потім вправо для вирівнювання по завершенні маневру, покажчик повороту автоматично вже виключився. У той же час, процес наближення до так званого перехрестя навіть того автомобіля, який зображено на відео, незалежно від того, чи був він під його керуванням, безпосередньо сам виїзд на так зване перехрестя, відсутні. Окремо зазначає, що як текст постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, так і відзив на позовну заяву не містять інформації про те, яким приладом (відеореєстратором) велася відеозйомка файлу «Фіксація правопорушення» 12009 КБ, так-як очевидним є те, що це не нагрудна камера патрульного поліцейського, тож чи має цей прилад відповідну сертифікацію та допуск до використання патрульними поліцейськими при фіксації правопорушень. Наголошує також, що словосполучення «так званого перехрестя» ним вжито з тієї причини, що зазначена ділянка дороги зі сторони м. Суми має знак перехрестя головної і другорядної дороги, а зі сторони м. Конотоп, лише знак головна дорога. Відповідно, від двох примикаючих дворових селищних доріг містяться лише знаки уступити дорогу, а знаки виїзду на перехрестя відсутні. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22 грудня 2025 року постановою лейтенанта поліції інспектора відділення поліції №4 (м. Суми) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тимошенка Віталія В`ячеславовича серії ЕНА № 6394005 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 510 грн (а.с. 3).
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 22 грудня 2025 року о 15-годині 33 хв. на дорозі P-61 Батурин-Конотоп-Суми поблизу смт Степанівка гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Рено реєстраційний номер НОМЕР_2 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, а саме при повороті ліворуч, чим порушив вимоги п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху – «Порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом».
Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП України, настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
За змістом ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
У справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів ст. 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.
Судом встановлено, що на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем надано відеозапис з нагрудного відеореєстратора патрульного.
З даного відеозапису вбачається, що відеозйомка автомобіля, яким керував позивач, здійснена позаду, коли він завершував поворот ліворуч, і коли покажчик повороту в автомобілі автоматично виключається при частковому повороті керма вправо при завершенні повороту. Відтак, заслуговують на увагу суду доводи позивача про те, що відсутні докази фіксації правопорушення, оскільки на відеозапису зафіксований вже вихід автомобіля з повороту, тому покажчик повороту при виході з повороту міг вимкнутися автоматично. 
Крім того, суд звертає увагу на те, що у оскаржуваній постанові серії ЕНА № 6394005 від 22 грудня 2025 року місцем вчинення правопорушення вказано дорогу P-61 Батурин-Конотоп-Суми поблизу смт Степанівка, що не відповідає даним відеозапису доданого до відзиву на позовну заяву, де файл «Фіксація правопорушення» був знятий в межах населеного пункту. 
Окрім того, суд звертає увагу на те, що в постанові про адміністративне правопорушення не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис, зокрема, не вказано виробника, марку відео реєстратора, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.
Таку позицію висловив і Верховний Суд у своїй постанові від 30 травня 2018 у справі № 337/3389/16-а.
Крім відеозапису відповідач не надав суду жодних допустимих доказів, які б підтверджували правомірність винесеної ним постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КпАП України.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, необхідно стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь позивача понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 605 грн 60 коп. 
Керуючись ст. ст. 8, 9, 77, 139, 242-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕНА № 6394005 від 22 грудня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, яка винесена лейтенантом поліції інспектором відділення поліції №4 (м. Суми) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тимошенком Віталієм В`ячеславовичем.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  за ч. 2 ст. 122 КУпАП – закрити. 
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області (40000, м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 23, код ЄДРПОУ 40108777) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 605 грн 60 коп. 
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 19 червня 2026 року.

Суддя А.С. Северинова