Справа №: 212/13907/25	

провадження №: 2/398/2771/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"04" травня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР”, представник позивача Ткаченко Марія Миколаївна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

Стислий виклад позиції позивача
ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 28 листопада 2025 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 63 030,99 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.07.2020 року ОСОБА_1 уклав з первісним кредитором ТОВ «ІНФІНАНС» в електронній формі Договір надання позики № 0992302016/4, за умовами якого отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кошти перераховано на його банківську картку. Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, загальний розрахунковий розмір якої становить 145 070,78 грн. Однак, позивач, керуючись принципами розумності, співмірності та пропорційності, просить стягнути заборгованість виключно в розмірі 63 030,99 грн, яка складається із: заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 3 999,99 грн та заборгованості за нарахованими процентами станом на дату відступлення права вимоги — 59 031,00 грн. Від стягнення решти процентів, інфляційних втрат та 3% річних позивач відмовився.
Надалі право вимоги за цим договором перейшло до позивача на підставі таких правочинів: 16.12.2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 16-12/21, а 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» і ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Позовна заява первісно була подана до Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою цього суду від 05 грудня 2025 року дану справу було передано за підсудністю до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за зареєстрованим місцем проживання відповідача.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 30 квітня 2026 року.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, позивач та його представник були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. У позовній заяві представник позивача просила проводити розгляд справи за її відсутності та зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи він повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням за його зареєстрованим місцем проживання (як внутрішньо переміщеної особи). До суду повернулося зворотне рекомендоване поштове повідомлення про вручення адресату 10.04.2026. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання. Відзиву на позовну заяву, інших заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило.
Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд цієї справи.
Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Укладення кредитного договору та видача коштів
09 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_1 склав Заявку-Анкету № 3251959 на отримання кредиту. На підставі цієї заявки ТОВ «ІНФІНАНС» (Первісний кредитор) сформувало Пропозицію (Оферту) укласти Договір надання позики № 0992302016/4 від 25 липня 2020 року. У подальшому відповідач приєднався до запропонованого кредитодавцем договору, підписавши Акцепт оферти (який містить заголовок «Акцепт оферти від 10 вересня 2020 р.») та Заявку-Анкету електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Це підтверджується текстом зазначених документів, у яких вказано реквізити електронного підпису позичальника: одноразовий ідентифікатор 5r9f5f, дата підписання — 09 вересня 2020 року.
Відповідно до умов Пропозиції (Оферти) та Акцепту оферти, сторонами погоджені такі основні умови кредитування:
сума кредиту (розмір кредиту) — 4 000,00 гривень;
строк користування кредитом — 30 днів;
строк дії Договору — 3 роки;
відсоткова ставка (стандартна) — 1,225% за один день користування кредитом.
Суд встановив, що позивачем не надано Паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачем, а у переліку додатків до позовної заяви такий документ відсутній.
У тексті Пропозиції та Акцепту оферти міститься посилання на те, що невід`ємною частиною Договору є «Правила надання грошових коштів у позику...», затверджені наказом ТОВ «ІНФІНАНС» № 14/1 від 19.08.2020 року. Позивач долучив до матеріалів справи копію Правил, однак суд встановив, що, по-перше, надана копія Правил затверджена іншою датою — наказом № 14/1 від 18.08.2020 року, а по-друге, цей документ не містить підпису відповідача ОСОБА_1 — ані власноручного, ані електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Крім того, суд зазначає, що вказані Правила не передбачають умов щодо автоматичної пролонгації строку кредитування без вчинення позичальником активних дій з погашення заборгованості. Навпаки, розділом 7 Правил закріплено чіткі передумови для пролонгації кредиту:
згідно з п. 7.2.2 Правил, пролонгація здійснюється в разі дотримання передумови, що «Позичальником повністю сплачено нараховані проценти (у разі відповідної вимоги Товариства - неустойка та штрафні санкції) за Основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту»;
згідно з п. 7.3 Правил, «Пролонгація кредиту здійснюється виключно за умови попередньої оплати нарахованих процентів за користування кредитом (у разі наявності, сплати неустойки та штрафних санкцій на вимогу Товариства) за фактичну кількість днів користування кредитом»;
згідно з п. 7.6 Правил, «Підтвердженням волевиявлення Позичальника щодо застосування Пролонгації Кредиту на умовах Договору фінансового кредиту є факт погашення нарахованих процентів за користування кредитом, в т.ч. прострочених, на момент платежу, та сплати, на вимогу Товариства, неустойки та штрафних санкцій (в разі їх наявності) за фактичне користування Фінансовим кредитом у повному обсязі».
На виконання умов зазначеного договору ТОВ «ІНФІНАНС» 10 вересня 2020 року перерахувало суму кредиту в розмірі 4 000,00 грн на банківську платіжну картку, яку ОСОБА_1 вказав у своїй Заявці-анкеті (реквізити картки: НОМЕР_1 ). Факт перерахування та видачі коштів підтверджується супровідним листом директора ТОВ «ІНФІНАНС» та наданою інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» щодо транзакції через платіжну систему iPay.ua, згідно з якими 10.09.2020 року було успішно перераховано кошти в сумі 4 000,00 грн (номер транзакції в системі 66013227) на вказану платіжну картку позичальника.

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 0992302016/4 від 25.07.2020 року не виконував, жодних платежів у рахунок погашення кредиту та відсотків не здійснював,.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТОВ «ІНФІНАНС», у період з 10.09.2020 по 10.10.2020 року (протягом 30 днів) кредитодавець нараховував проценти за ставкою 49,00 грн на день, що за цей період загалом склало 1 470,00 грн. Далі у розрахунку 10.10.2020 року зафіксовано операцію «Пролонгація». Після цієї дати кредитодавець продовжив щоденне нарахування процентів, розмір яких збільшився спочатку до 70,00 грн на день, а згодом — до 140,00 грн на день.
Позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості, розрахований станом на 05.11.2025 року, становить 145 070,78 грн. Проте позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 63 030,99 грн, яка була зафіксована кредитором станом на момент першого відступлення права вимоги (16.12.2021) та складається з:
заборгованості за тілом кредиту — 3 999,99 грн,;
заборгованості за нарахованими процентами — 59 031,00 грн,.

Перехід права вимоги
Право вимоги за кредитним договором № 0992302016/4 перейшло до позивача внаслідок послідовного відступлення прав за ланцюжком договорів.
16 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» (Клієнт) та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Фактор) було укладено Договір факторингу № 16-12/21. Згідно з умовами договору клієнт відступив факторові право грошової вимоги до боржників. Передача прав підтверджується Актом приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді від 17.12.2021 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до цього договору факторингу, право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», сума відступленої заборгованості склала 63 030,99 грн. Оплата за відступлення прав вимоги підтверджується платіжним дорученням № 313100085 від 17.12.2021 року.
Надалі, 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Первісний кредитор) та позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (Новий кредитор) було укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Факт передачі прав засвідчується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 10.01.2023 року. Згідно з Витягом з Реєстру боржників (Додаток № 3 до Договору № 10-01/2023) під порядковим номером 3129 зафіксовано перехід до позивача права вимоги до ОСОБА_1 .. Виконання позивачем фінансових зобов`язань за цим договором щодо оплати відступлених прав вимоги підтверджується Актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 року.

Норми права, які застосував суд
На підставі ст. 205 та ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин, зміст якого зафіксований в електронному документі, вважається вчиненим у письмовій формі.
Відповідно до ст. 13 ЗУ “Про споживче кредитування” договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). 
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію” електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правові висновки Верховного суду, що застосовані у справі
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) зробила висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Цей висновок застосований також і в інших постановах Верховного суду, зокрема, постановах ВС від 24 липня 2019 року у справі № 755/20484/15-ц, від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21, від 13 січня 2025 року в справі № 336/6542/21.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила такі висновки про правильне застосування норм права.
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Мотивована оцінка і висновки суду
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що між первісним кредитором ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору № 0992302016/4, укладеного в електронній формі. Відповідач ознайомився з передбаченими договором умовами кредитування та погодився з ними. Факт укладення договору підтверджується використанням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису.
Належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів у розмірі 4 000,00 грн підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» щодо транзакції через платіжну систему iPay.ua про зарахування коштів на банківську картку відповідача,.
Відповідач, порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст. 526, 1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, відповідач не здійснив жодного платежу в рахунок погашення кредиту. Оскільки зобов`язання з повернення кредиту не виконано, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 999,99 грн є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до доказів перерахування коштів відповідачу було фактично видано кредит у сумі 4 000,00 грн. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, відповідач не здійснив жодного платежу в рахунок погашення кредиту. Водночас позивачем заявлено до стягнення заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в розмірі 3 999,99 грн. Суд враховує, що за приписами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з Витягами з Реєстрів боржників до договорів відступлення права вимоги (факторингу), право грошової вимоги до відповідача за тілом кредиту було передано за ланцюжком новим кредиторам саме в розмірі 3 999,99 грн. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Оскільки заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за тілом кредиту (3 999,99 грн) не перевищує розміру фактично виданих та неповернутих відповідачем коштів (4 000,00 грн), суд з урахуванням принципу диспозитивності розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та вважає вимогу в цій частині доведеною і такою, що підлягає задоволенню. 
Оцінюючи вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 59 031,00 грн, суд вважає їх обґрунтованими лише частково, виходячи з наступного.
Відповідно до умов підписаних відповідачем Пропозиції (Оферти) та Акцепту, сторони погодили строк користування кредитом — 30 днів. Оскільки кредитні кошти були видані 10.09.2020 року, погоджений строк кредитування сплив 10.10.2020 року.
У наданому детальному розрахунку заборгованості первісного кредитора зазначено, що 10.10.2020 року кредитором зафіксовано операцію «Пролонгація», після якої кредитор продовжив щоденно нараховувати відсотки поза межами початкового 30-денного строку, застосовуючи підвищені ставки 1,75% (номінальна) та 3,5% (максимальна) на день. Такі дії позивач обґрунтовує посиланням на «Правила надання грошових коштів у позику...».
Суд критично оцінює такі нарахування з огляду на такі міркування. По-перше, у Пропозиції та Акцепті оферти зазначено, що невід`ємною частиною договору є Правила, затверджені наказом № 14/1 від 19.08.2020 року. Водночас позивач надав суду копію Правил, які затверджені іншою датою — наказом № 14/1 від 18.08.2020 року. Крім того, надана копія Правил не містить підпису відповідача (у тому числі електронного). Суд застосовує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, згідно з яким не підписані позичальником Правила чи Умови надання послуг не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують згоди позичальника саме з цією їх редакцією. За таких обставин положення вказаних Правил (зокрема, щодо механізму пролонгації та застосування підвищених ставок) не є складовою укладеного між сторонами договору і не створюють обов`язків для відповідача.
По-друге, навіть виходячи зі змісту наданих позивачем Правил (пункти 7.2.2, 7.3, 7.6), пролонгація строку кредиту здійснюється виключно за умови попередньої повної оплати позичальником нарахованих процентів. Оскільки судом на підставі наданих позивачем розрахунків встановлено, що ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу, визначені самим кредитодавцем передумови для пролонгації не настали. Відтак, строк кредитування не продовжувався і остаточно закінчився 10 жовтня 2020 року.
Суд зазначає, що поняття «строк дії договору» та «строк кредитування» не є тотожними. Наявність в Оферті умови про дію договору протягом 3 років не означає автоматичного подовження строку правомірного користування коштами. Право кредитодавця нараховувати договірні проценти як плату за кредит (ст. 1048 ЦК України) прив`язане виключно до погодженого строку кредитування (30 днів) і припиняється з його спливом, незалежно від того, чи продовжує діяти сам договір як юридичний. 
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Отже, нарахування первісним кредитором процентів як плати за користування кредитом після 10.10.2020 року є незаконним. Права кредитодавця після вказаної дати забезпечувалися частиною 2 статті 625 ЦК України (3% річних та інфляційні втрати). Однак, як вбачається з розрахунків заборгованості, нарахування за ст. 625 ЦК України дорівнюють нулю, і позивачем у цій справі до стягнення не заявлялися.
З огляду на викладене, суд здійснює власний розрахунок правомірно нарахованих відсотків. За період погодженого 30-денного строку кредитування (в межах періоду з 10.09.2020 по 09.10.2020 року) кредитором правомірно застосовувалася погоджена в індивідуальній частині договору стандартна ставка 1,225% на день, що від суми 4 000,00 грн становить 49,00 грн щодня. Загальна сума правомірно нарахованих процентів за цей період становить 1 470,00 грн (49,00 грн х 30 днів). Вказана сума повністю узгоджується з первісним розрахунком кредитора за перші 30 днів та підлягає стягненню з відповідача. У стягненні решти заявлених позивачем процентів у розмірі 57 561,00 грн (59 031,00 грн - 1 470,00 грн) належить відмовити, оскільки вони безпідставно нараховані поза межами погодженого строку дії кредитного договору.
Враховуючи, що до позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підставі договорів факторингу від 16.12.2021 року та відступлення права вимоги від 10.01.2023 року перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, і факт цього переходу документально підтверджений відповідними договорами, актами та витягами з реєстрів боржників, позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати виконання зобов`язання.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість у загальному розмірі 5 469,99 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 999,99 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 1 470,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 210,26 грн (5 469,99 грн / 63 030,99 грн ? 100% ? 8,68%; 2 422,40 грн ? 8,68% = 210,26 грн). 
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд дійшов таких висновків.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, заявку на надання юридичної допомоги № 854 від 01.10.2025 року, витяг з Акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року, у якому міститься опис наданих послуг, відповідно до яких позивачу Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надано послуги правової допомоги щодо супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на загальну суму 16 000,00 грн. Згідно з деталізацією послуг, вказана сума включає: надання усної консультації з вивченням документів (2 години) — 4 000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (4 години) — 12 000,00 грн. 
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Верховний Суд у справі №873/212/21 дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Керуючись критеріями обґрунтованості та пропорційності судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, складності справи, значення справи для сторін, а саме те, що заборгованість виникла за договорами споживчого кредитування, беручи до уваги що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного провадження, а позовна заява є типовою, суд визнає обґрунтованим розмір витрат на правову допомогу у сумі 3 000,00 гривень.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на правову допомогу відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 260,40 грн (3 000,00 грн ? 8,68% = 260,40 грн).
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 0992302016/4 від 25.07.2020 року у розмірі 5 469 (п`ять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) гривень 99 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 210 (двісті десять) гривень 26 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 260 (двісті шістдесят) гривень 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 4 травня 2026 року.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР” (ЄДРПОУ 44276926, адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 3, офіс 306),
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання згідно з ЄДДР: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання (місце реєстрації ВПО): АДРЕСА_2 . 

Суддя        В.В. Орловський