ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1920/26	

за позовом ОСОБА_1 , м. Тернопіль 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпенселер", м. Нікополь, Дніпропетровська область 
про стягнення 64 869,19 грн.,-

Суддя Бажанова Ю.А.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпенселер" на свою користь 30 157,50 грн основного боргу, 25 151,08 грн. пені, 7 101,74 грн інфляційних втрат та 2 458,87 грн 3 відсотків річних.
Судові витрати просить стягнути з відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов договору купівлі-продажу № 1 від 11 липня 2023 року в частині своєчасної та повної оплати товару. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
23.04.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпенселер" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач посилається на те, що копія видаткової накладної №1030 від 11.07.2023, як первинний документ бухгалтерського обліку господарської операції, не відповідає зазначеним вимогам та не містить обов`язкових реквізитів, експрес-накладна №20450740711115 від 12.07.2023 не є належним та допустимим доказом виконання позивачем зобов`язання з поставки товару за договором.
На думку відповідача. твердження позивача про те, що нібито відповідач порушив строк оплати, є недоведеним, позовні вимоги ґрунтуються виключно на припущеннях Позивача, не підтверджених належними доказами, у зв`язку з чим підлягають відмові в задоволенні у повному обсязі. 
30.04.2026 від ОСОБА_1 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив в якій просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
На думку позивача, його докази про поставку товару на суму 30 157,50 грн, і виникнення у відповідача обов`язку оплатити вартість такого, є більш вірогідними ніж докази, тобто їх повна відсутність, відповідача, що дає підстави для задоволення позову. Твердження відповідача про сумнівність господарської операції з постачання інструментів є штучними, і спрямованими на уникнення виконання грошових зобов`язань. Відповідач не надав доказів, що він товар не отримав, або отримав не в обумовленій кількості. Відповідач прийняв товар без будь-яких зауважень. Претензій не висловлював. Саме лише за формалізоване заперечення, без належних доказів, не спростовує доведену позицію позивача.
11.05.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпенселер" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив в якій просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. 
Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Враховуючи, що відповідач використав надане законом права на подання відзиву на позов, заперечень на відповідь на відзив, позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ: 

11.07.2023 між Фізичною особою-підприємцем Капелюх Юлією Ігорівною (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альпенселер" (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу №1 від 11.07.2023, відповідно до пункту 1.1. якого на умовах визначених в даному договорі та всіх додатках до нього продавець зобов`язується передати у власність покупцеві товар перелік якого вказаний в додатку в комплектації та з технічними характеристиками, зазначеними при наявності в Специфікації № 1 до договору (надалі іменується "Інструменти"), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такі інструменти в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту виставлення рахунку.
Відповідно до пункту 1.2. договору найменування окремих вузлів та комплектуючих, їх кількість та вартість, що підлягає поставці, визначається в специфікації, що є Додатком № 1 до цього договору.
Відповідно до пункту 2.1. договору поставка інструментів за цим договором здійснюється у строки прописані в додатку до цього договору.
Відповідно до пункту 2.2. договору місце здійснення поставки інструментів продавцем перевізником Нова Пошта: Поляков Олександр Нова пошта 1, Новий Розділ, Львівська обл. 380679012838.
Відповідно до пункту 2.3. договору доставка інструментів здійснюється перевізником за рахунок покупця.
Відповідно до пункту 2.4. договору розвантаження інструменти на території покупця здійснюється покупцем або за його рахунок та під його відповідальність.
Відповідно до пункту 2.6. договору разом з Інструментам продавець передає покупцю оригінали наступних супровідних документів: рахунок-фактуру; видаткову накладну; документи, що підтверджують якість Інструментів, наявну технічну документацію з інструкцією по експлуатації.
Відповідно до пункту 3.1. договору загальна ціна інструменти, що поставляються за цим договором вказана у додатку що є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до пункту 3.2. договору розрахунки за цим договором здійснюються поетапно, в національній валюті України українській гривні, наступним шляхом: повна оплата за інструменти. Покупець має право на відтермінування платежу у 15 календарних днів з моменту виставлення рахунку.
Відповідно до пункту 6.6. договору у разі порушення строків оплати за інструменти покупець сплачує продавцю за вимогою останнього неустойку в розмірі 2% за кожен календарний тиждень прострочення від недоплаченої суми до моменту погашення заборгованості.
Відповідно до пункту 8.1. договору цей договір вступає в силу з дати, вказаної у заголовку договору і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Відповідно до пункту 8.6. договору на момент укладення цього договору покупець і продавець є платниками податку на прибуток підприємств на загальних умовах, є платниками ПДВ.
Відповідно до пункту 8.7. договору додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі і підписані сторонами
Відповідно до пункту 8.8. договору цей договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін.
Між Фізичною особою-підприємцем Капелюх Юлією Ігорівною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альпенселер" був підписаний додаток 1 до договору купівлі-продажу №1 від 11.07.2023 відповідно до якого загальна вартість товару складає 30 157, 50 грн., термін поставки: до 16.07.2023 включно. Додаток сформовано згідно рахунку номер 1030 від 11.07.2023. Перший лист додатку 1 містить підпис позивача та відповідача, другий лист додатку 2 містить підпис позивача, підпис та печатку відповідача.
Фізичною особою-підприємцем Капелюх Юлією Ігорівною було здійснено поставку товару на загальну суму 30 157,50 грн., що підтверджується видатковою накладною №1030 від 11 липня 2023 року на суму 30 157,50 грн., відповідно до якої постачальник: Фізична особа-підприємець Капелюх Юлія Ігорівна, покупець: Товариство з обмеженою відповідальністю "Альпенселер".
На підтвердження поставки товару позивачем надано до суду Експрес-накладну Нової пошти № 20450740711115 від 12 липня 2023 відповідно до якої інформація про відправника: місто-відправник Львів, відправник приватна особа Капелюх Юлія Ігорівна, інформація про одержувача: Місто-одержувач: Новий Розділ, адреса: м. Новий Розділ, Відділення №1 вул. Ходорівська, 4-х,, приватна особа ОСОБА_2 . Інформація про відправлення фактична вага 40 кг, оголошена вартість 200 грн. Повний опис відправлення: Товари по договору. Представник одержувача: Заяць Іван Михайлович: 14.07.2023 та Експрес-накладну № 20450740711115 від 12 липня 2023 відповідно до якої інформація про відправника: місто-відправник Львів, відправник приватна особа Капелюх Юлія Ігорівна, інформація про одержувача: Місто-одержувач: Новий Розділ, адреса: м. Новий Розділ, Відділення №1 вул. Ходорівська, 4-х, приватна особа Поляков Олександр. Інформація про відправлення фактична вага 40 кг, оголошена вартість 200 грн. Повний опис відправлення: Товари по договору. Представник одержувача: Заяць Іван Михайлович: 14.07.2023.
Капелюх Юлія Ігорівна посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Альпенселер" зобов`язань за договором купівлі-продажу № 1 від 11 липня 2023 року в частині повної та своєчасної оплати товару, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору. 
Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 30 157,50 грн основного боргу, 25 151,08 грн. пені, 7 101,74 грн інфляційних втрат та 2 458,87 грн 3 відсотків річних.
Предметом доказування у справі є обставини укладання договору купівлі-продажу № 1 від 11 липня 2023 року, факт поставки товару, строк оплати товару, дата, з якої товар вважається поставленим, строк дії договору, наявність/відсутність прострочення оплати товару, наявність/відсутність підстав для нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних.
Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України) (чинний на час спірних правовідносин).
Відповідно до частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Згідно зі статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (чинний на час спірних правовідносин) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на свою користь 30 157,50 грн основного боргу згідно договору купівлі-продажу №1 від 11.07.2023 за видатковою накладною №1030 від 11 липня 2023 року на суму 30 157,50 грн.
На підтвердження поставки товару позивачем надано до суду Експрес-накладну Нової пошти № 20450740711115 від 12 липня 2023 відповідно до якої інформація про відправника: місто-відправник Львів, відправник приватна особа ОСОБА_1 , інформація про одержувача: Місто-одержувач: Новий Розділ, адреса: АДРЕСА_1 ,, приватна особа ОСОБА_2 . Інформація про відправлення фактична вага 40 кг, оголошена вартість 200 грн. Повний опис відправлення: Товари по договору. Представник одержувача: Заяць Іван Михайлович: 14.07.2023 та Експрес-накладну № 20450740711115 від 12 липня 2023 відповідно до якої інформація про відправника: місто-відправник Львів, відправник приватна особа Капелюх Юлія Ігорівна, інформація про одержувача: Місто-одержувач: Новий Розділ, адреса: АДРЕСА_1 ,, приватна особа ОСОБА_2 . Інформація про відправлення фактична вага 40 кг, оголошена вартість 200 грн. Повний опис відправлення: Товари по договору. Представник одержувача: Заяць Іван Михайлович: 14.07.2023.
Відповідно до пункту 2.2. договору місце здійснення поставки інструментів продавцем перевізником Нова Пошта: Поляков Олександр Нова пошта 1, Новий Розділ, Львівська обл. 380679012838.
Відповідач вважає недоведеним факт поставки товару належними документи, посилаючись на те, що: 
видаткова накладна №1030 від 11.07.2023 не може вважатися первинним обліковим документом, що фіксує підтвердження передачі товарно-матеріальних цінностей, оскільки: не відповідає вимогам до первинних документів; не містить істотних реквізитів; не дозволяє ідентифікувати отримувача товару; не підтверджує передачу товару уповноваженій особі відповідача тому не може вважатися належним та допустимим доказом факту передачі товару Відповідачу, а доводи позивача про поставку товару є недоведеними; 
експрес-накладна містить істотні суперечності з його ж доводами, а саме: Позивач стверджує про поставку товару на суму 30 157,50 грн, тоді як у перевізника задекларована вартість відправлення становить лише 200 грн; відправником виступає не фізична особа-підприємець, як сторона Договору, а фізична особа; одержувачем зазначено фізичну особу, а не Відповідача як юридичну особу - сторону Договору. Зазначені розбіжності свідчать про відсутність належного зв`язку між спірним Договором та відповідним поштовим відправленням.
Крім того, позивачем не доведено, на підставі чого саме громадянин Заяць Іван Михайлович отримував відправлення, оскільки: в відсутні будь-які докази надання йому повноважень діяти від імені відповідача, відомості з Єдиного державного реєстру не містять його повноважень; не надано довіреності або іншого документа, що підтверджує його зв`язок із Відповідачем; не встановлено, що така особа взагалі перебуває у трудових або цивільно-правових відносинах із відповідачем (а вона не перебувала та не перебуває).
Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. 
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Враховуючи наведені сторонами доводи та подані сторонами докази господарський суд дійшов до висновку, що надані позивачем докази і пояснення на підтвердження здійснення позивачем поставки товару за договором купівлі-продажу № 1 від 11 липня 2023 року у сумі 30 157,50 грн. є більш вірогідними, ніж докази та пояснення, надані відповідачем щодо протилежного. 
Відповідно до пункту 1.1. договору на умовах визначених в даному договорі та всіх додатках до нього продавець зобов`язується передати у власність покупцеві товар перелік якого вказаний в додатку в комплектації та з технічними характеристиками, зазначеними при наявності в Специфікації № 1 до договору (надалі іменується "Інструменти"), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такі інструменти в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту виставлення рахунку.
Відповідно до пункту 3.2. договору розрахунки за цим договором здійснюються поетапно, в національній валюті України українській гривні, наступним шляхом: повна оплата за інструменти. Покупець має право на відтермінування платежу у 15 календарних днів з моменту виставлення рахунку.
З урахуванням приписів пункту 1.1., 3.2. договору, строк оплати поставленого товару у сумі 30 157,50 грн є таким, що настав.
Доказів сплати відповідачем заборгованості в зазначеному розмірі суду не надано.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення з відповідача за користь позивача заборгованості за поставлений товар в розмірі 30 157,50 грн.
Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем нараховані та заявлені до стягнення з відповідача на свою користь 2 458,87 грн 3% річних за загальний період з 15.07.2023 по 31.03.2026 та 7 101,74 грн інфляційні втрати за загальний період з 15.07.2023 по лютий 2026 року.
На думку позивача, сторонами фактично не було встановлено строку виконання відповідачем обов`язку по оплаті за отриманий товар. Так як у договорі сторонами фактично не було встановлено строку виконання відповідачем обов`язку по оплаті за отриманий товар, то відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України в нього такий обов`язок виник з моменту отримання товару (14.07.2023). Тобто, починаючи з 15.07.2023 (наступний день після отримання товару) у відповідача почалося прострочення виконання зобов`язання.
Відповідач заперечує, та зазначає, що відповідно до пункту 1.1. договору відповідач зобов`язався прийняти та оплатити інструменти в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту виставлення рахунку. Крім того, згідно пункту 3.2. договору покупець має право на відтермінування платежу у 15 календарних днів з моменту виставлення рахунку. Таким чином строк оплати за товар дорівнює 45 днів (30+15) з моменту виставлення рахунку. За належного виставлення рахунку 14.07.2023, строк його виконання спливав би не раніше 29.08.2023, а відтак прострочення могло б настати лише з 30.08.2023, а не з 15.07.2023.
Господарський суд щодо строку оплати отриманого товару вказує таке. 
Відповідно до пункту 1.1. договору на умовах визначених в даному договорі та всіх додатках до нього продавець зобов`язується передати у власність покупцеві товар перелік якого вказаний в додатку в комплектації та з технічними характеристиками, зазначеними при наявності в Специфікації № 1 до договору (надалі іменується "Інструменти"), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такі інструменти в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту виставлення рахунку.
Відповідно до пункту 3.2. договору розрахунки за цим договором здійснюються поетапно, в національній валюті України українській гривні, наступним шляхом: повна оплата за інструменти. Покупець має право на відтермінування платежу у 15 календарних днів з моменту виставлення рахунку.
Таким чином. пунктом 1.1 договору встановлений строк оплати товару - не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту виставлення рахунку, а пунктом 3.2 договору право покупця на відтермінування платежу к вказано у Додатку №1 до договору купівлі-продажу №1 від 11.07.2023, яким сторонами погоджено загальну вартість товару на суму 30 157, 50 грн., термін поставки: до 16.07.2023 включно, вказано, що Додаток сформовано згідно рахунку номер 1030 від 11.07.2023. 
Відповідно до пункту 2.6. договору разом з Інструментам продавець передає покупцю оригінали наступних супровідних документів: рахунок-фактуру; видаткову накладну; документи, що підтверджують якість Інструментів, наявну технічну документацію з інструкцією по експлуатації.
Матеріалами справи підтверджується, що товар на підставі видаткової накладної № 1030 від 11.07.2023 отриманий відповідачем 14.07.2023 без зауважень.
За приписами статті 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.
Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
Матеріали справи не містять доказів відмови від прийняття товару або відмови від договору та повернення товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Альпенселер".
З урахуванням наведеного за зобов`язанням з оплати поставленого 14.07.2023 товару на суму 30 157,50 грн., строк оплати настав 13.08.2023, відповідно 3% нараховується на суму боргу 30 157,50 грн за період з 14.08.2023 по 31.03.2026 і складають 2 302,72 грн.
Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%. 
Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.
Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Щодо індексу інфляції слід також зазначити, що показники індексу споживчих цін (індексу інфляції за окремі місяці та сукупного індексу інфляції за певний період часу) обчислюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та публікується в офіційних періодичних виданнях десятковим дробом, з одним числовим знаком після коми (тобто округленими до десятих). Отже, застосування у розрахунку індексу інфляції (сукупного індексу інфляції) з округленням до сотих є неправомірним.
Втрати від інфляції підлягають стягненню з серпня 2023 року по лютий 2026 року, однак після здійсненого перерахунку розмір інфляційних втрат складає більше ніж заявлено позивачем (у липні 2023 року була дефляція), тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають стягненню в межах заявлених позовних вимог (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України), у сумі 7 101,74 грн. 
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до пункту 6.6. договору у разі порушення строків оплати за інструменти покупець сплачує продавцю за вимогою останнього неустойку в розмірі 2% за кожен календарний тиждень прострочення від недоплаченої суми до моменту погашення заборгованості.
Позивач зазначив, що відповідно до положень статті 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" він здійснив нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Позивачем нараховані та заявлена до стягнення з відповідача на свою користь 25 151,08 грн пені за загальний період з 15.07.2023 по 31.03.2026.
З урахуванням строку оплати за поставлений 14.07.2023 товар на суму 30 157,50 грн. – 13.08.2023, пеня підлягає стягненню за період з 14.08.2023 по 31.03.2026 у розмірі 23 971,21 грн.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем у позовної давності вимоги про стягнення пені.
Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
В подальшому, Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено. Цей Закон набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 04.09.2025.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені заявлені в межах позовної давності.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно статті 233 Господарського кодексу України (чинний на час спірних правовідносин) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки. 
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи тощо.
Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та засадах господарського судочинства, визначених статтею 2 Господарського процесуального кодексу України.
Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.
Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.
Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.
В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.
Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, дотримуючись балансу інтересів сторін, враховуючи, що розмір пені, яка підлягає стягненню (23 971,21 грн.) складає 79,4% від вартості несвоєчасно оплаченого товару (30 157,50 грн.), загальний розмір 3% річних, інфляційних втрат та пені, які підлягають стягненню з відповідача (33 375,67 грн) складає 110,6% від вартості несвоєчасно оплаченого товару (30 157,50 грн.), дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 30% та стягнення пені у розмірі 16 779,85 грн.
Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, суд зазначає про неможливість зменшення розміру пені більше, ніж на 30%. Порушення строків оплати мало місце і відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату у визначений договором строк. 
Суд зазначає про неможливість подальшого зменшення розміру пені. Порушення вимог договору щодо своєчасної поставки товару мало місце. За таких обставин подальше зменшення пені може привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання. 
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 Господарського кодексу України).
З аналізу вказаних норм прав убачається, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, можуть звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору поставки, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа - підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 760/13915/18 від 26.06.2019.
Відкриваючи провадження у даній справі між товариством (юридичною особою) та фізичною особою суд врахував, що за змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємцем (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. 
Оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу №1 від 11.07.2023 Капелюх Юлія Ігорівна була фізичною-особою підприємцем, а на момент подачі позовної заяви припинила діяльність як фізична особа-підприємець, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (запис від 21.01.2026), вказаний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.
Отже позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у позивача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились. 
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 910/8729/18 від 13.02.2019.
За таких обставин є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 30 157,50 грн основного боргу, 16 779,85 грн. пені, 7 101,74 грн інфляційних втрат та 2 302,72 грн 3 відсотків річних.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".
Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3 328,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір").
Ціна позову становить 64 869,19 грн, отже, сума судового збору за подання даного позову через систему "Електронний суд" складала 2 662,40 грн (3 328,00 грн х 0,8).
Разом з тим, при зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1.608120877.1 від 07.04.2026 на суму 3 328,00 грн. 
Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Цією статтею унормовано підстави повернення судового збору, зокрема зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.
Таким чином, підлягає поверненню з державного бюджету сума 665,60 грн (3 328,00 грн – 2 662,40 грн), як надмірно сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду.
Оскільки на час ухвалення рішення у справі клопотання особи, яка сплатила судовий збір не подано. господарський суд при ухваленні рішення не вирішує питання про повернення судового збору з Державного бюджету. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.
Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпенселер" про стягнення 64 869,19 грн задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпенселер" (53210, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гагаріна, будинок 58, квартира 62, код ЄДРПОУ 44852251) на користь Капелюх Юлії Ігорівни ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) 30 157,50 грн основного боргу, 16 779,85 грн. пені, 7 101,74 грн інфляційних втрат та 2 302,72 грн 3 відсотків річних, 2 607, 57 грн. витрат по сплаті судового збору.
В решті позовних вимог відмовити.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне рішення складено 21.05.2026

Суддя Ю.А. Бажанова