604/356/26 3/604/138/26 

ПОСТАНОВА
іменем України
11 травня 2026 року селище Підволочиськ 
Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області Федорович І.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 
за ч.3 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :
згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №619288 від 19 березня 2026 року (місце складання протоколу: селище Підволочиськ, вул. Патріарха Мстислава, 12): 19.03.2026 о 22:30 год у селищі Підволочиськ по вулиці Данила Галицького 53, громадянин ОСОБА_1 , водій автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , керував вище вказаним автомобілем в стані (з ознаками) алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя), від проходження освідування за допомогою алкотестера «Драгер 6820» та проведення даного освідування у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху (ПДР). Дії особи кваліфіковано за ч.3 ст.130 КУпАП.
До матеріалів справи долучено копію постанови Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2025 року, справа №604/1104/25, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст. 130 КУпАП та за ст. 126 КУпАП. 
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху (ПДР) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , в судові засідання не з`явився, про дату та час його проведення повідомлений належним чином, а саме шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду через установу поштового зв`язку, які повернулися з відміткою «адресат відсутній» та шляхом надсилання смс-повідомлень через мобільний застосунок «Viber» (статус “доставлено”).
Частиною 2 статті 268 КУпАП не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ст. 130 КУпАП.
При цьому, у власних письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи, ОСОБА_1 свою вину визнав, зазначив, що дійсно керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння і відмовився проходити огляд на стан сп`яніння. 
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Щодо кваліфікації діяння ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 КУпАП суддя вважає за необхідне зазначити таке.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 2 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Частина 3 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказані диспозиції норми ст. 130 КУпАП відображають саме суть правопорушення, з кваліфікуючими ознаками.
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається суть адміністративного правопорушення.
Відтак обов`язковою умовою настання відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП є повторність дій, двічі протягом року, без встановлення якої відсутній склад адміністративного правопорушення.
При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Згідно з положеннями КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Суддя розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і згідно з КУпАП не повноважний виходити за його межі.
Розгляд протоколу про адміністративне правопорушення здійснюється виключно в межах пред`явленого особі обвинувачення за кваліфікацією, яка визначена працівником поліції та зазначена у протоколі, під час якого суддя встановлює наявність або відсутність в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення, передбаченого конкретною частиною статті або статтею КУпАП.
Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти росії» та «Карелін проти росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 619288 дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.3 ст. 130 КУпАП, відповідальність за якою настає у випадку якщо особа двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Однак при цьому, викладаючи сутність вчиненого правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення, поліцейський не вказав про таку кваліфікуючу ознаку вчинення особою діяння, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як повторність - вчинення діяння двічі протягом року, що є кваліфікуючою ознакою, за наявності якої дії особи можуть кваліфікуватись за ч. 3 ст. 130 КУпАП. Як і також не вказано про одиничну повторність вчинення діяння, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Повторним відповідно до пункту 2 статті 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.
Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).
До протоколу про адміністративне правопорушення на підтвердження кваліфікуючої ознаки «повторності» вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ст. 130 КУпАП, без зазначення цієї кваліфікуючої ознаки у протоколі, надано копію одного рішення суду - постанови Підволочиського районного суду Тернопільської області, від 30 вересня 2025 року, справа №604/1104/25, відповідно до якої ОСОБА_1 притягувався по ч.3 ст.130 та ст.126 КУпАП.
У довідці вказано також інші судові рішення, за якими ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема за ст. 130 КУпАП, однак такі докази не є належними для підтвердження повторності.
Таким чином, ОСОБА_1 своїми протиправними діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, підтверджується такими доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №619288 від 19 березня 2026 року;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 19 березня 2026 року;
- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (огляд не проводився - відмова);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (огляд не проводився - відмова);
- довідкою начальника СРПП ВП №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 18 березня 2026 року, відповідно до якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував;
- відеозаписами на 3-х CD дисках з нагрудної камери поліцейських.
Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що в даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини в законодавстві, який полягає в застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини в кримінальному процесуальному законодавстві.
Конституційний Суд України в пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 № 10-рп/2011 зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».
У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказав, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Суд у цій справі встановив доведений факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за яке відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Така кваліфікуюча ознака як повторність (один раз чи двічі протягом року) взагалі не зазначена уповноваженою особою на складання протоколу, а тому суд не може змінювати зміст (фабулу) обвинувачення.
Враховуючи, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно статті 1 цього Кодексу, крім іншого, є запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, слід дійти висновку, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в протоколі, однак лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження.
З позиції Верховного Суду в постанові від 19 жовтня 2021 року по справі №552/2540/20 вбачається, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації/зміни кваліфікації допускаються лише в бік покращення становища особи, зокрема, шляхом застосування закону про менш тяжке діяння. Закриття судом провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій, не узгоджується із завданнями судочинства. Відмова від переслідування особи за наявності в її діях ознак іншого караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено звинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного і створить умови для повторної віктимізації.
У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 Європейський Суд з прав людини у складі його Великої Палати, постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Тому ОСОБА_1 необхідно притягнути до адміністративної відповідальності та застосувати щодо нього адміністративне стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП та застосувати щодо нього штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та позбавлення права керування транспортними засобами на строк – один рік.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 КУпАП у разі, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення, вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Постанова Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2025 року, справа № 604/1104/25, щодо ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП, набрала законної сили 11.10.2025. Відповідно до вказаної постанови суду ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами на строк – 10 (десять) років та застосовано штраф у розмірі 51000,00 грн.
Таким чином, на день винесення цієї постанови залишається невідбутим стягнення на підставі постанови суду від 30 вересня 2025 року, справа № 604/1104/25, в частині позбавлення права керування транспортними засобами – 9 років і 5 місяців.
З огляду на викладене, до стягнення, застосованого до ОСОБА_1 за цією постановою у виді позбавлення права керування транспортними засобами слід приєднати невідбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування за постановою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2025 року, справа №604/1104/25, щодо ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави судовий збір. Докази про наявність пільг для звільнення від сплати судового збору відсутні.
Керуючись ст.ст. 30, 33, 40-1, 130, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,
П О С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і застосувати щодо нього адміністративне стягнення у видіштрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000,00 гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк - 1 (один) рік.
На підставі частини 3 статті 30 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до застосованого стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік приєднати невідбуту ОСОБА_1 частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, застосовану до нього постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2025 року, справа № 604/1104/25, та остаточно визначити загальний строк адміністративного стягнення у виді позбавлення  ОСОБА_1  права керування транспортними засобами на строк - 10 (десять) років і 5 (п`ять) місяців.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок. (Одержувач: ГУК у м.Києві/м.Київ 22030106, код ЄДРПОУ 37993783, МФО:899998, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок: UA908999980313111256000026001, Код бюджетної класифікації:22030106, призначення платежу: судовий збір).
Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, при здійсненні примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягується подвійний розмір штрафу.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.
На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Підволочиський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І. В. Федорович