номер провадження справи 19/35/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 Справа № 908/644/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Суддя Господарського суду Запорізької області Давиденко І.В., розглянувши матеріали справи № 908/644/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ФРАХТВЕРСАНД” (49000, м. Дніпро, вул. Акінфієва Івана, буд. 18, офіс 301, ідентифікаційний код 45214698)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ДНІПРО БУДЕКС” (69096, м. Запоріжжя, вул. Гребельна, буд. 5, ідентифікаційний код 45365833)
про стягнення 85 568,96 грн 

без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. №801/08-07/26 від 16.03.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю “ФРАХТВЕРСАНД” до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДНІПРО БУДЕКС” про стягнення 85 568,96 грн за договором перевезення вантажів № 0101-02 від 01.01.2026, з яких 84 547,20 грн - основний борг, 332,74 грн - 3% річних, 689,02 грн - інфляційні збільшення.
Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 625, 628, 629, 901, 903 ЦК України та мотивовано невиконанням умов договору перевезення вантажів № 0101-02 від 01.01.2026 в частині оплати за отримані послуг.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/644/26 та визначено до розгляду судді Давиденко І.В.
Оскільки, предметом спору у даній справі є зокрема стягнення з відповідача суми в розмірі 85 568,96 грн, справа не відноситься до визначеного ч. 4 ст. 247 ГПК України виключного переліку категорій справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, дана справа підлягає розгляду у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ухвали Господарського суду Запорізької області від 31.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/644/26, присвоєно справі номер провадження 19/35/26, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; запропоновано відповідачу подати до суду не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України, одночасно надіслати позивачу – копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку розгляду справи (з описом вкладення). Суд також зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. 
Ухвала про відкриття провадження у справі від 31.03.2026, яка надсилалась на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена у позові та відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 69096, м. Запоріжжя, вул. Гребельна, буд.5, вручена відповідачу 10.04.2026, згідно з календарним штемпелем відділення поштового зв`язку, що міститься на поштовому повідомленні про вручення.
Отже останнім днем строку для подання відзиву, встановленим в ухвалі суду про відкриття провадження, є 25.04.2026.
Судом встановлено, що в установлений ухвалою суду строк, відзив до суду не надійшов.
Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.
Згідно положень ч. 2 ст. 178 ГПК України встановлено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України).
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Згідно зі ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
За таких обставин, суд визнав наявні в матеріалах справи № 908/644/26 письмові докази достатніми для всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення – 27.05.2026.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО БУДЕКС» (далі – Замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРАХТВЕРСАНД» (далі- Перевізник, позивач) було укладено Договір перевезення вантажів № 0101-02 (далі – Договір).
Згідно з п.1.1. Договору, в порядку, на умовах, ви значений цим Договором, Перевізник зобов`язується доставляти (перевезти) транспортними засобами довірений йому Замовником вантаж і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу), а замовник зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу плату.
Відповідно до п.2.5 Договору, підставою виконання перевезення є акт виконаних робіт, який підписується сторонами: шляховий лист; товаро-транспортна накладна з відмітками Замовника, вантажоодержувача, Перевізника.
Пунктом 3.1 Договору визначено, що оплата за перевезення здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Перевізника.
Відстрочка платежу 7 днів з днів з дня відвантаження Товару згідно з виставленим рахунком ( п.3.2 Договору).
Згідно з п. 3.3 Договору, оплата за перевезення вказується в рахунках згідно ціни на тону товару у Специфікаціях. 
Відповідно до п.4.4.1 Договору, Замовник зобов`язаний сплачувати плату за перевезення відповідно до п. 3.1.
Пунктом 4.4.3 Договору визначено, що Замовний зобов`язаний надати Перевізнику разом з вантажем необхідні документи: товаро-транспортні накладні.
За невиконання або неналежне виконання умов Договору винна сторона несе відповідальність згідно «Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом № 363 Мінтрансу України від 14.11.97р, положень Конвенції КДПГ, Протоколу до Конвенції КДПГ від 05.07.78р., та інших нормативних актів, які регламентують порядок перевезення вантажів (п.5.1 Договору).
Згідно з п. 8.1 Договору, договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими особами та діє до 31 грудня 2026р. включно, а в частині взаєморозрахунків – до повного їх виконання. 
Цей Договір, заявки, специфікації, рахунки, первинні бухгалтерські документи, додатки, додаткові угоди та інші документи за Договором можуть складатися в електронній формі та підписуватись Сторонами електронними-цифровими підписами (ЕЦП) або кваліфікованими електронними підписами (КЕП) в будь-якому з таких сервісів: «M.E.Doc”, «Frede Звіт», «СОТА», «Flydoc». Електронні документи вважаться одержаними адресатом з моменту підписання, якщо відправник не отримає автоматичне відправлення про те, що електронний документ не надіслано (п.8.2 Договору). 
01.01.2026 сторонами складено на підписано Специфікацію №2 до Договору, відповідно до якої узгоджено: на виконання п. 3.1, 3.2, 4.1.2, 4.4.1 Договору Сторони погодили послуги з перевезення піску будівельного, щільного (ДСТУ Б.В. 2.7-32-95), одиниця виміру – тонна, ціна за одиницю товару без ПДВ – 200,00 грн, ціна за одиницю з ПДВ – 240,00 грн. Пункт навантаження : Сотницьке родовище пісків, 3,1 км на північний схід від с.Сотницьке у Дніпровському районі Дніпропетровської області. Пункти розвантаження: м.Запоріжжя, вул.Миколи Краснова, буд. 12-А; м.Запоріжжя, вуд.Діагональна, 5-а; м.Запоріжжя, вул.Фінальна, 1-б; м.Запоріжжя, вул.Сорочинська, 13; м.Запоріжжя, вул. Автовокзальна, 40; м.Запоріжжя, Оріхівське шосе, 10; м.Запоріжжя, вул.Глісерна, 14; м.Запоріжжя, вул. Парковий Бульвар, 1Б; м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 80. Умови оплати: відстрочка платежу 7 днів з дня виконання послуг згідно з виставленим рахунком. Термін надання послуг: 31.12.2016 року включно. Сторони домовились, що у разі суперечності положень цієї Специфікації та положень Договору застосуванню підлягають положення цієї Специфікації.
Відповідно до п.2 Специфікації 2 вона набирає законної чинності з моменту її підписання Сторонами та є невід`ємною частиною Договору та діє до повного її виконання Сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, позивачем здійснено на користь відповідача транспортні послуги з перевезення піску (ДСТУ Б.В.2.7-32-95), що підтверджується двосторонньо підписаними актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 58 від 05.01.2026, №59 від 09.01.2026, №69 від 20.01.2026, №70 від 20.01.2026, №71 від 23.01.2026. 
Також позивачем виставлено рахунки на оплату № 59 від 05.01.2026 на суму 12 110,40 грн, № 60 від 09.01.2026 на суму 12 240,00 грн, №69 від 20.01.2026 на суму 23 832,00 грн, №70 від 20.01.2026 на суму 12 158,00 грн, №71 від 23.01.2026 на суму 24 206,40 грн.
Проте, ТОВ «ДНІПРО БУДЕКС» за отримані послуги на розрахувався, неоплачена відповідачем сума за послуги перевезення за Договором склала 84 547,20 грн.
Невиконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати отриманих послуг стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. 
Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 32,74 грн та втрати від інфляції в розмірі 689,02 грн. 
Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного. 
Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору перевезення вантажів № 0101-02 від 01.01.2026.
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Статтею 916 ЦК України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Відповідно до ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Як встановлено судом вище, позивачем протягом січня 2026 року було надано транспортні послуги з перевезення вантажу (піску), про що складено двосторонні акти здачі-приймання робіт (надання послуг): № 58 від 05.01.2026, №59 від 09.01.2026, №69 від 20.01.2026, №70 від 20.01.2026, №71 від 23.01.2026. 
Копії актів, які міститься в матеріалах справи, підписані представниками сторін за допомогою електронних підписів, що передбачено умовами Договору. 
Відповідно до зазначених актів позивачем було виставлено рахунки на оплату послуг перевезення : № 59 від 05.01.2026 на суму 12 110,40 грн, № 60 від 09.01.2026 на суму 12 240,00 грн, №69 від 20.01.2026 на суму 23 832,00 грн, №70 від 20.01.2026 на суму 12 158,00 грн, №71 від 23.01.2026 на суму 24 206,40 грн.
На виконання вимог податкового законодавства та у відповідності до умов Договору позивачем здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, докази на підтвердження надано в матеріали справи. 
Доказів виконання зобов`язання щодо оплати заявленої до стягнення суми основного боргу в розмірі 84 547,20 грн за отримані послуги перевезення відповідач суду не надав. 
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 84 547,20 грн - заборгованості за надані послуги є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. 
Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати за послуги перевезення за Договором №0101-02 від 01.01.2026, вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних і інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним нараховані 3 % річних за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором в розмірі 332,74 грн. 
Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи “Законодавство” наданий позивачем розрахунок 3 % річних та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний правильно, сума річних складає 332,74 грн.
Щодо інфляційних втрат, слід зазначити наступне.
Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Позивачем заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат в розмірі 689,02 грн, які розраховані за загальний період січень 2026- лютий 2026.
Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи “Законодавство” розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок виконаний правильно. 
З урахуванням викладеного, вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню судом повністю, а саме 689,02 грн втрат від інфляції та 332,74 грн - 3% річних. 
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю .
Судовий збір, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд 
В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДНІПРО БУДЕКС” (69096, м. Запоріжжя, вул. Гребельна, буд. 5, ідентифікаційний код 45365833) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ФРАХТВЕРСАНД” (49000, м. Дніпро, вул. Акінфієва Івана, буд. 18, офіс 301, ідентифікаційний код 45214698) 84 547,20 грн (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот сорок сім гривень 20 коп.) основного боргу, 332,74 грн (триста тридцять дві гривні 74 коп.) – 3% річних, 689,02 грн (шістсот вісімдесят дев`ять гривень 02 коп.) – втрат від інфляції, 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) витрат по сплаті судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 

Повний текст рішення складено та підписано 27.05.2026.

Суддя І.В. Давиденко 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.