Справа № 458/981/25     Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І. 
Провадження № 33/811/654/26    Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Лук`янова Олексія Сергійовича на постанову судді Турківського районного суду Львівської області від 1 жовтня 2025 року, 

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок). 
Згідно постанови судді, 03 вересня 2025 року о 07.20 год ОСОБА_1 , діючи в складі групи осіб, а саме з громадянином України ОСОБА_2 , вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща поза пунктом пропуску через державний кордон України на напрямку 225 прикордонного знаку на відстані 50 м від лінії державного кордону України, територія Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, внаслідок чого був затриманий прикордонним нарядом "Контрольний пост" відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип В), чим порушив вимоги ст. 9 Закону України "Про Державний кордон України". Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Лук`янов О.С. покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною. Вважає, що висновок місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 КУпАП є необгрунтованим, а сумнів непричетності останнього до інкримінованої події не спростований. Стверджує, що докази, наявні в матеріалах справи, які ніби то доводять вину ОСОБА_1 є неналежними та суперечливими. Звертає увагу, що починаючи із первинного затримання ОСОБА_1 до ухвалення оскаржуваного рішення суду, порушено право останнього на захист, так як йому не надавався адвокат, більше того, в документи внесено завідомо неправдиві відомості про те, що правопорушник відмовився від адвоката. 
Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Турківського районного суду Львівської області від 1 жовтня 2025 року, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 не було відомо про складання щодо нього протоколу та про дату судового засідання, так як знаходився у СІЗО, а повідомлення про розгляд справи він не отримував, копію постанови отримав 3 квітня 2026 року; скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі закрити; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 605,60 грн. (0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб). 
Захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Лук`янов О.С., будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду, в судове засідання для участі в розгляді справи не з`явився, про причини неявки не повідомив і клопотань про відкладення розгляду від нього не надходило, а тому апеляційний суд вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності адвоката Лук`янова О.С., так як згідно практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Заслухавши пояснення захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Лук`янова О.С., дані 30 квітня 2026 року про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи такої, суд вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду, та приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідальність за ч.1 ст.204-1 КУпАП настає у разі перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
За ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, настає відповідальність за ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Об`єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави. Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску, а також у пунктах пропуску через державний кордон України без установлених документів або дозволу відповідних органів державної влади. Під незаконним перетинанням державного кордону громадянами України, іноземними громадянами й особами без громадянства слід розуміти залишення особою території однієї держави і переміщення на територію іншої держави шляхом самовільного (без відповідного документа або відповідного дозволу) перетинання державного кордону України.
Частинами 1 та 2 статті 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. 
Частиною 3 статті 9 вказаного Закону визначено що, пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
Такий висновок суду підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 244244 від 05 вересня 2025 року; протоколом про адміністративне затримання від 03 вересня 2025 року; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 03 вересня 2025 року; довідкою щодо виникнення обстановки на ділянці ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону зі схемою затримання правопорушеника; копією паспорта гр. України ОСОБА_1 для виїзду за кордон; довідкою-витягом про те, що ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався; актом приймання-передавання ОСОБА_1 від 03 вересня 2025 року; інформацією про особу ОСОБА_1 ; рапортами старшого зміни прикордонних нарядів від ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип В) ОСОБА_3 , старшого прикордонного наряду "Контрольний пост" від ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип В) ОСОБА_4 від 03 вересня 2025 року про обставини виявлення та затримання 03 вересня 2025 року двох громадян України: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та іншими матеріалами справи, яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі містять фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 244244 від 05 вересня 2025 року складений щодо ОСОБА_1 за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та особи-порушника. 
Як зазначено в протоколі, права та обов`язки згідно зі ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП ОСОБА_1 були роз`яснені, проте від підпису останній відмовився в присутності двох свідків, про що було зроблено відповідні відмітки в такому. 
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не вчиняв правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки такі спростовуються зібраними та дослідженими по справі вищепереліченими доказами, а невизнання правопорушником своєї вини у скоєному, суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Таким чином, апеляційний суд вважає, що при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясувала усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику правопорушника ОСОБА_1 – адвокату Лук`янову О.С. строк на апеляційне оскарження постанови судді Турківського районного суду Львівської області від 1 жовтня 2026 року.  
Апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Лук`янова О.С. – залишити без задоволення, а постанову судді Турківського районного суду Львівської області від 1 жовтня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень – без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Галапац І.І.