Справа № 188/226/26 
Провадження № 2/188/1888/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року  Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :
головуючого судді Місюри К.В.
при секретарі Сахно А.А.
розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 до Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визнання права власності 
В С Т А Н О В И В :
Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно у зв`язку з наступним.
Їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом,
посвідченого 28 грудня 1994 року Лисичанською державною нотаріальною конторою,
належить 1/4 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом зазначена 1/4 частка квартири була зареєстрована 19 січня 1995 року в Лисичанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві власності за нею.
Однак своє право власності на вказану 1/4 частку квартири вона не зареєструвала у
Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який розпочав діяти з 01.01.2013 року.
13.11.2025 року вона звернулася у Департамент реєстрації Харківської міської ради с заявою щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на належну їй частку квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 . Однак державним реєстратором прав на нерухоме майно 21 листопада 2025 року було прийнято рішення № 81983122 про відмову в проведенні реєстраційних дій, яким відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що подані нею для проведення державної реєстрації документи, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, так як отримати інформацію про наявність або відсутність державної реєстрації речових прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року на об`єкт нерухомого майна, вказану квартиру, та будь яку іншу інформацію про зазначений об`єкт нерухомості, неможливо, оскільки на цей час відсутній доступ до відповідних джерел інформації через тимчасову окупацію населених пунктів Лисичанської міської територіальної громади Сіверськодонецького району Луганської області.
Право власності на вказану 1/4 частку квартири за будь-якою іншою особою не зареєстровано. 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28 грудня 1994 року Лисичанською державною нотаріальною конторою, 1/4 частка квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , була зареєстрована 19 січня 1995 року в Лисичанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві власності зареєстровано за нею, ОСОБА_3 , про що свідчить реєстраційний напис на документі про право особистої власності.
Крім того згідно технічного паспорта, виготовленого Лисичанським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, власником 1/4 частка квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , станом на 28.12.1994 рік значиться ОСОБА_3 . Квартира складається з двох житлових кімнат та має загальну площу 47,70 кв.м, житлову площу 27,80 кв.м.
Після реєстрації шлюбу 11.11.2006 року вона змінила своє дівоче прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_5 ». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, дошлюбне прізвище ОСОБА_1 значиться « ОСОБА_4 ».
Третя особа по справі, її рідна мати ОСОБА_2 , є співвласником вказаного нерухомого майна. їй на праві власності належать 3/4 частки вказаної квартири.
У зв`язку з тим, що її право власності на належну їй частку квартири не визнається, вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності.
Позивачка в судове засідання не з`явилася , надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву повністю підтримує та просить задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився , про час та місце слухання справи належним чином повідомлений .
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав .
Судом встановлено , що позивачці ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28 грудня 1994 року Лисичанською державною нотаріальною конторою, належить 1/4 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом зазначена 1/4 частка квартири була зареєстрована 19 січня 1995 року в Лисичанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві власності за нею.
Однак своє право власності на вказану 1/4 частку квартири позивачка не зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який розпочав діяти з 01.01.2013 року.
13.11.2025 року позивачка звернулася у Департамент реєстрації Харківської міської ради с заявою щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на належну їй частку квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 . Однак державним реєстратором прав на нерухоме майно 21 листопада 2025 року було прийнято рішення № 81983122 про відмову в проведенні реєстраційних дій, яким відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що подані нею для проведення державної реєстрації документи, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, так як отримати інформацію про наявність або відсутність державної реєстрації речових прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року на об`єкт нерухомого майна, вказану квартиру, та будь яку іншу інформацію про зазначений об`єкт нерухомості, неможливо, оскільки на цей час відсутній доступ до відповідних джерел інформації через тимчасову окупацію населених пунктів Лисичанської міської територіальної громади Сіверськодонецького району Луганської області.
Право власності на вказану 1/4 частку квартири за будь-якою іншою особою не зареєстровано. 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28 грудня 1994 року Лисичанською державною нотаріальною конторою, 1/4 частка квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , була зареєстрована 19 січня 1995 року в Лисичанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві власності зареєстровано за нею, ОСОБА_3 , про що свідчить реєстраційний напис на документі про право особистої власності. Крім того згідно технічного паспорта, виготовленого Лисичанським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, власником 1/4 частка квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , станом на 28.12.1994 рік значиться ОСОБА_3 . Квартира складається з двох житлових кімнат та має загальну площу 47,70 кв.м, житлову площу 27,80 кв.м.
Після реєстрації шлюбу 11.11.2006 року позивачка змінила своє дівоче прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_5 », що підтверджується витягом № 00012210841 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб . 
Третя особа по справі, рідна мати позивачки ОСОБА_2 , є співвласником вказаного нерухомого майна, їй на праві власності належать 3/4 частки вказаної квартири. 
Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачка надала достатню кількість доказів на підтвердження своїх вимог та належним чином обґрунтувала свій позов. 
На підставі викладеного , керуючись ст.ст. ст 4,12, 23,76-82, 136, 247, 265 ЦПК України, ст.ст.319,321,328, , 1268 ЦК України , суд –
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 до Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визнання права власності на майно - задовольнити .
Визнати за ОСОБА_1 , НОМЕР_1 право власності на 1/4 частку квартири , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,70 кв.м та житловою площею 27,80 кв.м. 
У порядку ст. 136 ЦПК України звільнити відповідача від сплати судових витрат. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.  
 Суддя 	  К. В. Місюра