Справа № 604/510/26
Провадження № 2/604/443/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року селище Підволочиськ 
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сіянко В.М.,
за участю секретаря Феньо О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження при заочному розгляді в залі суду в селищі Підволочиськ цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :
01 травня 2026 року позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Факторинг Партнерс» через систему «Електронний суд» звернулось до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 134699грн.
В обґрунтування позову зазначає, що 19 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко Фін" та ОСОБА_1 , за допомогою веб-сайту (https://cashtancredit.com.ua), який є сукупністю інформаційно-комунікаційних систем ТОВ "Еко Фін", в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено договір про споживчий кредит/кредитний договір N 58522897. Договір укладено в електронній формі з дотриманням ст. 11,12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до умов кредитного договору товариство взяло на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту 2000 грн.; - строк користування кредитними коштами 365 днів, з 19.04.2025 по 18.04.2026 (включно). ), з пільговою та базовою (стандартною) 1 % в день ставкою. За твердженням позивача ТОВ "ЕкоФін" свої зобов`язання за договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти, в свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав, кошти не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 9200 грн., яка складається з 2000,00грн. заборгованості за тілом кредиту, 7060,00грн. заборгованості за відсотками з моменту відступлення права вимоги; 140,00 грн заборгованості за відсотками, на дату виготовлення розрахунку заборгованості .
Крім того, зазначає, що 06.04.2026 року між ТОВ "Еко Фін" та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №06-04/26, згідно умов якого, ТОВ "Еко Фін" відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором N 58522897 від 19.04.2025 року.
Також, обґрунтовуючи підстави звернення з даним позовом вказав, що 03 квітня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» і фізичною особою, ОСОБА_1 , було укладено Договір № 5432497 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі Кредитний договір), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За твердженням позивача свої зобов`язання ТОВ «Лінеура Україна» виконало, відповідачу було видано кредитні кошти шляхом перерахування на картковий рахунок вказаний у Кредитному договорі у розмірі 25000грн., строком на 360 днів, періодичність платежів - кожні 20 днів, стандартна процентна ставка становить 0,95% за кожен день користування кредитом, та застосовується в межах всього строку кредитування, знижена процентна ставка становить 0,9025% за кожен день користування кредитом. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 113 000,00 гривень.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 112 762,50 гривень. Разом з тим, ОСОБА_1 не виконав умови вказаного договору та не повернув кредитні кошти, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість у загальному розмірі 134699.90 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 27000.00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 64059.90 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 28640.00 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами - 12500.00 грн.; заборгованість за комісіями - 2500.00 грн.
В подальшому, 28.11.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №28-11/25/Л, за умовами якого, Первісний кредитор відступив на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5432497. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5432497 від 03.04.2025.
Відповідач, на користь нового кредитора ТОВ «Факторинг Партнерс» жодних платежів станом на 01.05.2026 року (дата звернення з позовом до суду) не здійснив. Оскільки відповідач добровільно не сплатив суму боргу за вказаними кредитними договорами, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в загальному розмірі 134699,90 грн, а також в порядку розподілу судових витрат стягнути судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.
Ухвалою від 05 травня 2026 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву в якій просив розглядати справу за відсутності представника банку, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від ОСОБА_1 не надходило.
На адресу суду повернулись поштові відправлення направленні ОСОБА_1 , з відміткою пошти про відсутність адресанта за вказаною адресою.
Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б).
Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит/кредитний договір N 58522897 від 19 квітня 2025 року, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 квітня 2025 року ОСОБА_1 була сформована та підписана Заява-Анкета клієнта (заявника/позичальника), що сформована за допомогою програмного забезпечення (Інформаційно-комунікаційної системи (ІКС) ТОВ «ЕКО ФІН»), якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона, паспортні дані, домашню адресу, освіту та щомісячний дохід.
Наділі, 19 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко Фін" ( надалі Товариство або Кредитодавець, або Кредитор) та ОСОБА_1 ( надалі Заявник або Позичальник або відповідач ) у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію", шляхом обміну електронними повідомленнями, використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, було укладено договір про споживчий кредит/кредитний договір N58522897 ( надалі договір №58522897)
Згідно умов договору №58522897, ТОВ "Еко Фін" надає ОСОБА_1 кредит у розмірі 2000 грн., а Позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути Кредит та сплатити плату за користування Кредитом, у вигляді нарахованих на Суму кредиту процентів за фактичний строк користування Кредитом у порядку, встановленому цим Договором. Типом кредиту є кредит. (п. 2.1. та п. 2.2 договору №58522897).
Відповідно до п. 2.3. договору №58522897, кредит надається строком на 365 днів, який починається з 19.04.2025 року та закінчується 18.04.2026 року (включно), та складається із дисконтного (пільгового) та поточного періодів.
Дисконтний (пільговий) період складає 14 днів та настає з дати видачі кредиту та завершується 02.05.2025року (рекомендована дата платежу) (п. 2.4. Договору).
Поточний період складає 351 днів, що настає з дня наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 18.04.2026 року (дата остаточного погашення заборгованості) (п. 2.5 Договору).
Укладаючи договір сторони погодили процентну ставку, а саме: п роценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду нараховуються за дисконтною (пільговою) процентною ставкою в розмірі 3,65 % відсотків річних (денна процентна ставка – 0,01 % за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду (п. 2.6 Договору №58522897). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі - 365 % відсотків річних (денна процентна ставка - 1 % за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Застосування базової (стандартної) процентної ставки не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати процентів у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах базової (стандартної) процентної ставки (п. 2.7. Договору №58522897). Орієнтовна загальна вартість кредиту складе 9022.8 грн. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 7022.8 грн. та суму кредиту у розмірі 2000 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, на дату укладення Договору, 2420.58% (п. 2.9. Договору №58522897).Сторони також узгодили графік платежів, порядок та умови повернення заборгованості (в тому числі достроково), а також порядок та умови пролонгації (продовження) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитом та/або строку кредитування (підрозділ 3.2, 3.3. Розділу 3 Договору).
Договір та додатки до договору підписано позичальником електронним одноразовим ідентифікатором NjI5Mzc3, який відправлено 19.04.2025, Час відправлення: 12.43.07, введено 19.04.2025 час 12.44.48.
На підтвердження виконання умов зазначеного Договору, ТОВ "Еко Фін" надало квитанцію №44505-59052- 85124 від 19.04.2025, відповідно до якої ТОВ "Еко Фін" перерахувало ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , на виконання Кредитного договору № 58522897 від 19.04.2025 грошові кошти у розмірі 2000, 00грн за наступними реквізитами : Власник платіжної картки НОМЕР_2 (UNIVERSAL BANK).
Судом встановлено, що на виконання умов зазначеного Договору ТОВ "Еко Фін" перерахувало ОСОБА_1 кошти у розмірі 2000,00 грн за реквізитами вказаними у п. 10 Договору №58522897.
Таким чином, ТОВ "Еко Фін" свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 2000,00 грн.
В свою чергу, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконав, у встановлений строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на дату подання позову становить 9200,00грн., з яких: 2000,00грн заборгованість по тілу кредиту, 7060,00грн заборгованість по нарахованим відсотками на дату відступлення права вимоги та 140,00грн заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості).
Водночас ОСОБА_1 не надано виписки з особового рахунку за картковим рахунком № НОМЕР_3 на спростування обставин отримання 19.04.2025 кредиту в сумі 2000,00 грн.
У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем обов`язку за укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко Фін" та ОСОБА_1 . Договору №58522897 з повернення кредиту в сумі 2000,00 грн та сплати процентів у розмірі 7060грн 
Відповідачем надані позивачем розрахунки не спростовано, контррозрахунку не надано.
Судом також встановлено, що 06 квітня 2026 року між ТОВ "Еко Фін" (первісний кредитор) та ТОВ ''Факторинг Партнерс''(новий кредитор) укладено договір №06-04/26 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно умов якого, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні йому права вимоги, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору (надалі також - реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договором позики/договором про споживчий кредит/кредитним договором, з урахуванням усіх змін, доповнень, додатків до них.
Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (у випадку використання юридичними особами у своїй діяльності печатки) і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Будь - які зміни та доповнення до цього договору є чинними за умови підписання їх сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (за наявності) (п.11.6. Договору).
Відповідно до п. 5.2. договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором, набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання - передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток №4).
З моменту відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору права вимоги, новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги та мають відношення до прав вимоги.
06 квітня 2026 року ТОВ "Еко Фін" та ТОВ ''Факторинг Партнерс'' підписали акт прийому передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) за договором №06-04/26 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 06.04.2026 року, а також підписали реєстр боржників.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору №06-04/26 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 06.04.2026 року від ТОВ "Еко Фін" до ТОВ ''Факторинг Партнерс'' перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 58522897 на загальну суму 9060,00 грн., яка складається з 2000,00грн.- заборгованість за основним зобов`язанням (тілом) та 7060,00грн. - заборгованість за нарахованими процентами.
Таким чином ТОВ ''Факторинг Партнерс'' набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідачки за договором про споживчий/кредитний договір № 58522897 від 19.042025 року та є належним позивачем у справі
Як встановлено з розрахунку заборгованості Товариство з обмеженою відповідальністю ''Факторинг Партнерс'' на суму заборгованості за договором про споживчий/кредитний договір № 58522897 здійснювало нарахування відсотків на умовах, передбачених кредитним договором, у межах строку дії договору за період з 19.04.2025 по 18.04.20026 у розмірі 7200грн, загальний розмір заборгованості за нарахованими відсотками станом на 07.01.2026 становить – 7200грн.
ТОВ «Факторинг Партнерс» 29.12.2025 направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором на підставі статті 16 Закону України «Про споживче кредитування, яка проігнорована відповідачкою.
Таким чином судом встановлено, що всупереч умовам Договору, ОСОБА_1 належним чином не виконував свого зобов`язання за укладеним кредитними договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, осатаній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Факторинг Партнерс», ні на рахунки попереднього кредитора.
З урахуванням наведеного, встановивши факт укладення між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «ТОВ "Еко Фін" договору про споживчий/кредитний договір № 58522897, факт отримання ОСОБА_1 коштів за вказаним договором та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору у строки, визначені сторонами, та факт переходу права вимоги за цим договором до позивача ТОВ «Факторинг Партнерс», - суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості договором про споживчий/кредитний договір № 58522897 від 19.04.2025 в сумі 9200,00грн., з яких: 2000,00грн заборгованість по тілу кредиту, 7200,00грн заборгованість по нарахованим процентам.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту N 5432497 від 03 квітня 2025 року, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, 03 квітня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (надалі Товариство) та ОСОБА_1 ( надалі «Клієнт» або відповідач) було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5432497 (далі Договір № 5432497 ), відповідно до якого, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити Комісію (якщо передбачена Договором) і проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
За умовами Договору № 5432497 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 25000грн строком 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів, детальні терміни (дати) повернення (виплати) кредиту та сплати Комісії (якщо передбачена Договором), процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (по тексту – Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору; комісія за надання кредиту становить 2500,00 гривень; із стандартною процентною ставкою 0,95% за кожен день користування кредитом, Знижена процентна ставка становить 0,9025% за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: якщо Клієнт до 22.04.2025 року (включно) сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 3 141,8400% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 3 053,0957% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору включає суму кредиту, Комісію (якщо передбачена Договором), проценти за користування кредитом та складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 113000,00гривень.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 112 762,50 гривень. Загальні витрати за кредитом на дату укладення Договору включають Комісію (якщо передбачена Договором), проценти за користування кредитом та складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 88 000,00 гривень; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 87 762,50 гривень. (п.п. 1.2-1.6.1 Договору). Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_4 . ( п.2.1). Сторона домовились, що повернення (виплата ) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного п.4.3 Договору ( п.4.1 ). Клієнт зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором (п. 5.4.1 Договору).
Умовами пункту 9.7 сторони погодили технологію (порядок) укладення Договору та порядок створення і накладання електронних підписів Сторонами
Саме у Договорі оферти позивача чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Зі змісту Договору та Заявки вбачається, що такі документи підписані електронним підписом відповідача з ідентифікатором 59403 та 31134.
Відповідачем були підписані : кредитний договір №5432497 від 03.04.2025, Графік щомісячних платежів за кредитним договором, який є додатком до Договору, Паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), в якому визначені основні умови кредитування.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов зазначеного Кредитного Договору ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало кошти у розмірі 25000,00грн ОСОБА_1 за реквізитами погодженими у кредитному договорі у п. 2.1., про що свідчить доданий до матеріалів позовної заяви лист ТОВ «Пейтек Україна» вих №1-0112 від 01.12.2025, з повідомленням, про перерахування 03.04.2025, грошових коштів у сумі 25000,00грн на номер картки НОМЕР_5 , номер транзакції в системі iPay.ua – 699203754, призначення платежу: Зарахування 25000 грн на карту НОМЕР_4 .
Таким чином, ТОВ « Лінеура Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором №5432497 від 03.04.2025 виконало в повному обсязі, надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 25000,00грн.
В свою чергу, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконав, у встановлений строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на дату подання позову становить 134699.90 грн.
Водночас ОСОБА_1 не надано виписки з особового рахунку за картковим рахунком НОМЕР_4 на спростування обставин отримання 03.04.2025 кредиту в сумі 25000,00грн.
У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем обов`язку за укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 . Кредитного договору №№5432497 від 03.04.2025 з повернення кредиту в сумі 25000,00 гривень та сплати заборгованості за нарахованими процентами у сумі 92699,90 гривень.
Судом також встановлено, що 28 листопада 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю ''Факторинг Партнерс'' було укладено Договір факторингу №28-11/25/Л, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, в тому числі за Договором №5432497 від 03.04.2025.
28 листопада 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ''Факторинг Партнерс'' підписали акт прийому передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) за договором факторингу №28-11/25/Л від 28.11.2025, відповідно до якого Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників для друку з загальною кількістю Боржників 2735 (дві тисячі сімсот тридцять п`ять.
Згідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № №28-11/25/Л від 28.11.2025 року, ТОВ ''Факторинг Партнерс'' набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у загальному розмірі 96999,90 грн, з яких: 2500,00грн сума заборгованості виданого кредиту, 56999,90 грн сума заборгованості за нарахованими процентами, 2500,00 заборгованість за нарахованою комісією, 12500,00грн заборгованість за пенею.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ ''Факторинг Партнерс'' за договором № 5432497 від 03.04.2025 заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 27 квітня 2026 року становить 125499,90грн, з яких: 25000,00грн - заборгованість по тілу кредиту, 85499,90грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 12500,00грн - заборгованість за пенею та 2500,00грн. заборгованість за комісіями.
Судом встановлено, що всупереч умовам Договору, відповідач належним чином не виконував свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ ''Факторинг Партнерс'' , ні на рахунки попередніх кредиторів.
З урахуванням наведеного, встановивши факт укладення між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5432497 від 03.04.2025, факт отримання ОСОБА_1 коштів за вказаним договором та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору у строки, визначені сторонами, та факт переходу права вимоги за цим договором до позивача ТОВ ''Факторинг Партнерс'', - суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задовлення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ''Факторинг Партнерс'' заборгованості за кредитним договором №5432497 від 03.04.2025 в сумі 125499,90грн., з яких: 25000,00грн заборгованість по тілу кредиту, 85499,90грн заборгованість по нарахованим процентам.
Щодо позовної вимоги ТОВ ''Факторинг Партнерс'' про стягнення з ОСОБА_1 грн пені, то суд вважає її такою, що також не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
24 лютого 2022року Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, № 254/2023 від 01.05.2023 року і діє по цей час.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»,розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними.
Відповідно до частини 1статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина 2статті 4 ЦК України).
Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексунад нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Також, Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18Прикінцеві та перехідні положення ЦК України(постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від 12.02.2025 № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно яких, тлумачення пункту 18Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046,1049,1050,1054 ЦК України, можна дійти висновку про те, що на договір про споживчий кредит, укладений між сторонами у справі, розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а відтак позичальник ОСОБА_1 звільняється від обов`язку сплати на користь позикодавця пені, яка була нарахована у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року, а нарахована позикодавцем пеня, що передбачена відповідним договором, підлягає списанню позикодавцем.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення із ОСОБА_1 , 12500,00 грн пені, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги ТОВ ''Факторинг Партнерс'' про стягнення з ОСОБА_1  комісії у розмірі 2500грн, то суд вважає її такою, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже,Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Разом з тим,Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Так, у кредитному договорі №5432497 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.04.2025, укладеному між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 містяться умови про комісію за надання кредиту в розмірі 2500 грн. Відповідно до п. 1.4. Договору Комісія за надання кредиту становить 2 500,00 гривень. Тип Комісії (якщо передбачена Договором) – разова комісія, нараховується при наданні кредиту в дату надання кредиту та в дату надання додаткової суми кредиту (у разі укладання додаткового договору/угоди згідно з п. 1.2.1 Договору). 
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5432497, ОСОБА_1  нарахована комісія у розмірі 2500грн.
Проте, суд звертає увагу, що в кредитний договір, не містить зазначення конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням кредиту і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія, пов`язана з наданням кредиту.
ТОВ ''Факторинг Партнерс'' не надало доказів наявності, переліку послуги, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, зазначений позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу і погодження її зі споживачем при укладенні кредитного договору. В зв`язку з чим положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, пов`язану з наданням кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 січня 2024 року в справі 727/5461/23, від 09 жовтня 2024 року в справі 582/202/22.
Відповідно доч.1та ч.3ст.89ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому,так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу(групи доказів).
З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 2500грн є необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення. 
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно зі ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Відповідно до п.5,6 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.(ч.6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно зі ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Положеннями ч.2 ст.639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору, на таких умовах, шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Саме у Договорі оферти позивача чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що саме відповідачем здійснено дії, спрямовані на укладання зазначених кредитних договорів, а саме ОСОБА_1 зареєструвалась на офіційному сайті первісних кредиторів, заповнив анкету - заяву, з зазначенням ПІБ, даних паспорта, РНОКПП, місця реєстрації та місця проживання, зазначила номер мобільного телефону, здійснила акцептування договору споживчого кредиту, шляхом його підписання електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора надісланим на телефонний (мобільний) номер зазначений в анкеті-заяві на отримання грошових коштів.
При цьому, суд звертає увагу, що без входу відповідача на офіційний сайт ТОВ "Еко Фін" та ТОВ «Лінеура Україна» та здійснення ним певного алгоритму дій, необхідного для отримання кредиту, Кредитний договір № 58522897 від 19.04.2025 та Договір № 5432497 від 03.04.2025, не було б укладено.
Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
При цьому спірні договори, укладені між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ "Еко Фін" та ТОВ «Лінеура Україна» в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.
Матеріали справи не містять і відповідач не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.
Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Згідно зі статтею 516 ЦК Українизаміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК Україниза договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частин 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами 13 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
З урахуванням наведеного, встановивши факт укладення між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Еко Фін» договору про споживчий кредит №58522897 від 19.04.2025, а також між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту N 5432497 від 03 квітня 2025 року , факт отримання відповідачем коштів за вказаними договорами та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору у строки, визначені сторонами, та факт переходу права вимоги за цим договором до позивача ТОВ ''Факторинг Партнерс'', - суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 119699,90 грн. оскільки відповідач неналежно виконував свої зобов`язання як позичальник, в іншій частині вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує таке.
У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, в. ч. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу
Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частин 1, 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Судом враховано судові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13березня 2025року у справі №275/150/22(провадження 61-13766св24).
Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
02 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ''Факторинг Партнерс'' ( Клієнт) та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» був укладений договір про надання правової допомоги №02-07/2024, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсягаг та а умовах, передбачених цим договором. 
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги ТОВ ''Факторинг Партнерс'' надало суду: договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, заявку №38 від 07.04.2026, витяг з Акту №32 про надання юридичної допомоги від 15.04.2026 та види Прайс - листу АО «Лігал Ассістанс». 
Клопотання та/або заперечення від ОСОБА_1 , щодо зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу на адресу суду не надходило
За вказаних обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім витрати на правову допомогу у сумі 22250грн (25000х89%/100%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.
Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, у виді сплати судового збору в сумі 2662,40 грн.
Позовні вимоги задоволено на 89% (119699,90грн грн./134699,90грн х 100% грн.).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2369,54грн (2662,40 грн х 89% / 100 %) судового збору .

На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 4, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 247, 258, 259, 264, 265, 280, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково .
Стягнути з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521 ) заборгованість за договором про споживчий кредит № 58522897 від 19.04.2025 року в загальному розмірі 9200,00 грн ( дев`ять тисяч двісті гривень 00 копійок), яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 2000,00(дві тисячі гривень 00 копійок), заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 7200,00( сім тисяч двісті гривень 00 копійок), заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту N 5432497 від 03 квітня 2025 року у загальному розмірі 110499,90( сто десять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень 90 копійок), яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 25000,00(двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок), заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 85499,90( вісімдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень 90 копійок),  а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22250,00 (двадцять дві тисячі двісті п`ятдесят гривень 00 копійок) та суму судового збору в розмірі 2369,54 (дві тисячі триста шістдесяти дев`ять гривень 54 копійки), а всього 144319,44 (сто сорок чотири тисячі триста дев`ятнадцять гривень 44копійки ).
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення. 
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Повне судове рішення проголошено 29 червня 2026 року

Суддя В.М. Сіянко