Справа № 932/13961/25 
Провадження № 2/932/4329/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
12 червня 2026 року Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді – Малінова О.С.
при секретарі судового засідання – Ликової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) в інтересах якої діє адвокат Сметаніков Андрій Васильович (РНОКПП НОМЕР_2 ) до Іллінівської сільської військової адміністрації Краматорського району Донецької області (код ЄДРПОУ 41073075) про визнання права власності, -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває вказана позовна заява. Просить суд визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки Сметаніков А.В. у судове засідання не з`явились, позивачка ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.
Представник відповідача - Іллінівської сільської військової адміністрації Краматорського району Донецької області в судові засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. 
На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки – адвокат Сметаніков А.В. позов обґрунтовує тим, що 18 серпня 1986 року позивачка придбала за договором купівлі-продажу житловий будинок, загальною площею 56 кв.м. в АДРЕСА_3 ), розташований на АДРЕСА_1 . Вказаний будинок розташовано на відведеній земельній ділянці, площею 150 кв.м, яка була відведена з відповідним цільовим призначенням продавцеві даного об`єкта нерухомості - ОСОБА_2 , що підтверджується доданими до позовної заяви документами: договір купівлі-продажу (рос мовою) від 18 серпня 1986 року та акт винесення в натурі земельної ділянки від 03.04.1980 р. також російською мовою.
Після придбання зазначеної нерухомості, позивачка не реєструвала своє право власності згідно чинного нині законодавства, оскільки станом на час укладення даного договору для підтвердження такого права було достатнім зареєструвати такий договір у виконкомі відповідної ради (стаття 227 ЦК УРСР).
На теперішній час, будинок позивачки повністю зруйновано внаслідок бойових дій на території Іллінівської ОТГ. Разом з тим, відповідно до Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", позивачка має право на отримання відповідної грошової компенсації за знищення об`єкту житлової нерухомості.
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора в центрі надання адміністративних послуг Калуської міської ради за місцем фактичного проживання із заявою про вчинення реєстраційної дії щодо реєстрації належного їй житлового будинку, проте, рішенням державного реєстратора від 16 липня 2025 року було призупинено розгляд її заяви, у зв`язку з недостатністю поданих для реєстрації документів, а рішенням цього ж державного реєстратора від 18 серпня 2025 року їй було відмовлено у проведенні реєстрації об`єкта нерухомого майна через неусунення причин, що стали підставою зупинення реєстраційних дій згідно з попереднім рішенням реєстратора.
Отже, виникла та існує ситуація, з а якої позивач має право власності на житловий будинок, що підтверджують оригінали документів на паперових носіях, однак вона не має змоги належним чином та повноцінно здійснювати правомочності власника через відсутність можливості підтвердити реєстрацію такого права, в тому числі позивачка ОСОБА_1 не може подати заяву для отримання компенсації за зруйноване житло.
Виходячи з вищевикладеного, позивачкою право власності на житловий будинок набуте у 1986 році, після придбання зазначеної нерухомості, позивачка не реєструвала своє право власності згідно чинного нині законодавства, оскільки станом на час укладення даного договору для підтвердження такого права було достатнім зареєструвати такий договір у виконкомі відповідної ради.
Проте, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, позивач не може розпоряджатися своїм майном, а також ініціювати питання щодо отримання компенсації за зруйноване житло, що порушує його права як власника майна.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 с. Олександро Калинове Костянтинівського району Донецької області (Іллінівська ОТГ) є територією де ведуться активні бойові дії.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено у вимогах у ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У частині першої статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Із приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях335та376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1ст. 328 ЦК України).
У постанові від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі N. 6 1622цс15. Тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Отже, у статті 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Позивач у цій позовній заяві про визнання права власності є особою, яка вже є власником майна.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено право власності на квартиру, проте в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги потрібно задовольнити.
Вимоги про стягнення судових витрат з відповідача позивачем не заявлено.
Керуючись статтями10,12,13,81,89,200,206,247,263-265,354,355 ЦПК України, суд-
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) в інтересах якої діє адвокат Сметаніков Андрій Васильович (РНОКПП НОМЕР_2 ) до Іллінівської сільської військової адміністрації Краматорського району Донецької області (код ЄДРПОУ 41073075) про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Повний текст судового рішення 12 червня 2026 року.

Суддя : О.С.Малінов