Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/2020/26
Номер провадження 2/299/987/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Леньо В.В., секретар судового засідання – Бордой О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Виноградівська державна нготаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно за законом, 

В С Т А Н О В И В :
Адвокат Бровді І.А., в інтересах позивачки ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Виноградівська державна нготаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно за законом.
Позовні вимоги мотивує тим, що 23 серпня 2016 року позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 07 жовтня 2016 року Виноградівським РВ ГУДМС України в Закарпатській області, КПП НОМЕР_2 , одружилась із своїм чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 . 
Після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України, чоловік позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобілізований до лав Збройних сил України. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , після отриманої вибухової травми, чоловік позивачки ОСОБА_3 помер, про що 05 квітня 2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 . 
Відповідно до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної-військово-лікарської комісії Збройних сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30 червня 2022 року №516 травма солдата ОСОБА_3 , 1990 року народження, «Вибухова травма (31.03.2022) Перелом кісток скелета, ушкодження внутрішніх органів», яка прослужила причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 18.05.2022 №123 ДСК – травма та причина смерті так пов`язані із захистом батьківщини. 
Після смерті чоловіка, позивачка ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса - завідувача Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок Катерини Василівни для отримання свідоцтва про спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 .
21 березня 2025 року у державного нотаріуса Боричок К.В., позивач отримала лист відмову згідно якого вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом не представляється можливим, оскільки спадкоємець не представила правовстановлюючий документ.
У власності спадкодавця чоловіка позивачки ОСОБА_3 перебував транспортний засіб автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter316 CDI» р.н. НОМЕР_6 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 18.11.2015. Однак на час смерті спадкодавця збереглась тільки копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а оригінал свідоцтва був втрачений. 
Відповідач мати спадкодавця із заявою про відкриття спадщини після смерті сина до нотаріуса не зверталась.
На даний час, позивач не може оформити право на спадщину шляхом звернення до нотаріуса, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на рухоме майно, тому змушена звернутися до суду.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак її представник – адвокат Бровді І.А. подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.22.)
Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а.с.23).
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. 
Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.).
У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 23.08.2016 року позивачка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одружилась із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.08.2016 року. Після укладення шлюбу прізвище дружини – ОСОБА_6 (а.с. 7). 
Після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України, чоловік позивачки ОСОБА_3 мобілізований до лав Збройних сил України. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 , після отриманої вибухової травми, чоловік позивачки ОСОБА_3 помер, про що 05.04.2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_4 (а.с. 7 зв.). 
Відповідно до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної-військово-лікарської комісії Збройних сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30.06.2022 року №516 травма солдата ОСОБА_3 , 1990 року народження, «Вибухова травма (31.03.2022) Перелом кісток скелета, ушкодження внутрішніх органів», яка прослужила причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 18.05.2022 №123 ДСК – травма та причина смерті так пов`язані із захистом батьківщини (а.с.9). 
Після смерті чоловіка, позивачка ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса для отримання свідоцтва про спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 .
21.03.2025 року позивач отримала лист відмову згідно якого вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом не представляється можливим, оскільки спадкоємець не представила правовстановлюючий документ (а.с.8).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 18.11.2015 власником транспортного засобу – автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter316 CDI» р.н. НОМЕР_6 є ОСОБА_3 , мешк. АДРЕСА_2 (а.с.8 зв.).
Фактична втрата свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу підтверджується розміщеним оголошенням, відомості про яке надано представником позивача (а.с. 25-30).
Відповідач - мати спадкодавця із заявою про відкриття спадщини після смерті сина до нотаріуса не зверталась.
У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачкою спадщину прийнято.
Після звернення до нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, нотаріусом позивачу було надано лист-роз`яснення, у якому позивачці роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 немає можливості, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві і їй було роз`яснено право на звернення до суду. 
Суд констатує, що у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачкою спадщину прийнято.
Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.
Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.
Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.
Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Визнання за позивачем права власності не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, із врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, те що позивач прийняв спадщину, інші спадкоємці претензій до спадкового майна не ставлять, суд вважає, що є підстави для задоволення позову.
За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1268, 1270, 1274 ЦК України, суд-, 

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 316 CDI» р.н. НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_8 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Головуючий	Леньо В. В.