ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. Справа№ 910/6943/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Кравчука Г.А.
суддів: Коробенка Г.П. 
Сибіги О.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025
у справі №910/6943/25 (суддя Карабань Я.А.)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс"
про стягнення 41 314,51 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
У травні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - КП "Київтеплоенерго") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" (далі - ТОВ "Гелексі Фінанс") заборгованості у загальному розмірі 41 314,51 грн, з яких: 2 600,74 грн - заборгованість за теплову енергію, 13 291,50 грн - заборгованість з централізованого постачання гарячої води, 438,32 грн - заборгованість за надані послуги з теплової енергії, 9 034,98 грн - заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води, 12 346,67 грн - інфляційні втрати, 2 940,98 грн - три проценти річних, 11,56 грн - заборгованість з внесків за обслуговування вузла комерційного обліку, 434,86 грн - заборгованість з плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії, 214,90 грн - заборгованість з плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання гарячої води.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого грошового зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: місто Київ, вулиця Березняківська, будинок 6, квартира 55.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/6943/25 позов задоволено частково.
Присуджено до стягнення з ТОВ "Гелексі Фінанс" на користь КП "Київтеплоенерго" 23 696,49 грн основного боргу, 2 075,09 грн трьох процентів річних, 10 054,13 грн інфляційних втрат та 2 625,72 грн судового збору.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано, що у спірний період позивачем надавалися відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, послуги з обслуговування вузла комерційного обліку, послуги за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. При цьому, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оплат в рахунок погашення заборгованості за надані вище послуги у спірний період. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають суми заборгованості у розмірі 23 696,49 грн основного боргу, яка складається з: 2 600,74 грн - заборгованість за послуги з централізованого опалення; 13 291,50 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води; 325,35 грн - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії; 6 817,58 грн - заборгованість за послуги з постачання гарячої води; 434,86 грн - заборгованість за послуги з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії; 214,90 грн - заборгованість за послуги з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води; 11,56 грн - заборгованість з внесків за обслуговування вузла комерційного обліку. Крім того, перевіривши розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 10 054,13 грн та трьох процентів річних у розмірі 2 075,09 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Гелексі Фінанс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/6943/25 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неправильно встановив обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів, що надані позивачем, неправильної їх оцінки.
На переконання відповідача, позов не підлягав задоволенню у зв`язку з його недоведеністю.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що доводи відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги є тотожними за своїм змістом.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Гелексі Фінанс" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/6943/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Коробенко Г.П., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6943/25.
08.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/6943/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Гелексі Фінанс" залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.
18.12.2025, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Гелексі Фінанс" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/6943/25; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); запропоновано учасникам справи вчинити процесуальні дії в установлений судом строк.
Позиція інших учасників справи.
09.01.2026, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу ТОВ "Гелексі Фінанс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/6943/25 - без змін.
Так, позивач зазначає, що обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, належним чином доведені, натомість відповідачем на спростування позовних вимог належних доказів не надано. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу існування порушення позивачем порядку надання послуги, зміною її споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт, а також доказів відключення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 №169. Інші доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують обґрунтованість заявлених позовних вимог, здійснені позивачем розрахунки заборгованості вартості теплової енергії, а також особливої міри відповідальності за порушення зобов`язань.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
З 01.05.2018 постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює позивач.
Згідно з пунктом 2.1 статуту КП "Київтеплоенерго" підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Відповідно до пункту 2.2.1 цього статуту предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.
Таким чином, відповідно до статуту КП "Київтеплоенерго" останнє є виконавцем послуг постачання теплової енергії у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованої 21.07.2021, відповідач 04.02.2021 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
У подальшому, 20.01.2023 ТОВ "Гелексі Фінанс", на підставі договору купівлі-продажу (серія НСТ №773424), відчужило на користь ОСОБА_1 вказану вище квартиру.
Отже, матеріали справи свідчать, що відповідач у період з 04.02.2021 до 19.01.2023 включно був власником квартири АДРЕСА_1 , а тому відповідно до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" саме останній був індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг у зазначений період.
14.09.2019 позивачем на адресу відповідача направлено лист №30/5/2/14262 разом з проектом договору №051011100550101 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до житлових приміщень суб`єктів господарювання від 07.09.2021, що підтверджується накладною "Укрпошта" від 14.09.2021. Проте, відповіді на вказаний лист від відповідача на адресу позивача не надходило, доказів підписання останнім зазначеного договору матеріали справи не містять.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на неналежне виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання з оплати: вартості поставленої теплової енергії та гарячої води у період з серпня 2021 року по жовтень 2021 року; послуг з постачання теплової енергії та гарячої води у період з листопада 2021 року до січня 2023 року; послуг з обслуговування вузла комерційного обліку за ІІІ квартал (липень-вересень) 2021 року; послуг за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з листопада 2021 року до січня 2023 року, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача: 2 600,74 грн заборгованості за теплову енергію, 13 291,50 грн заборгованості з централізованого постачання гарячої води, 438,32 грн заборгованості за надані послуги з теплової енергії, 9 034,98 грн заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води, 12 346,67 грн інфляційних втрат, 2 940,98 грн трьох процентів річних, 11,56 грн заборгованості з внесків за обслуговування вузла комерційного обліку, 434,86 грн заборгованості з плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії, 214,90 грн заборгованості з плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання гарячої води.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови.
Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, визначені Законом України "Про теплопостачання".
Статтею 2 Закону України "Про теплопостачання" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що він регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.
У статті 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що: теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; теплопостачальна організація - це суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії; місцева (розподільча) теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. 
Відповідно до статті 4 Закону України "Про теплопостачання" проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.
Пунктами 4, 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно з Правилами користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила №1198), вони визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (пункт 1 Правил №1198).
За змістом пунктів 4, 14 Правил №1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.
Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
За приписами статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц та від 07.07.2020 у справі №712/8916/17).
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України "Про теплопостачання").
Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Як зазначалось вище, позивач є виконавцем послуг постачання теплової енергії та надання послуг з постачання гарячої води в житловому будинку за адресою: місто Київ, вулиця Березняківська, будинок 6, квартира 55, площею 43,2 кв.м.
Відповідач у період з 04.02.2021 до 19.01.2023 включно був власником квартири АДРЕСА_1, площею 43,2 кв.м, у будинку АДРЕСА_1.
Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.
На підставі статті 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" одиниця виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.
Відповідно до пункту 1 розділу II Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджених наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22.11.2018 №315 загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку гарячої води (Vгвпбуд) визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку ГВП або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати. Загальний обсяг теплової енергії, спожитої у будівлі/будинку на гаряче водопостачання (Qгвпбуд) визначається за допомогою вузла обліку теплової енергії або розрахунково, як приведений до обсягу теплової енергії загальний обсяг спожитої будівлею/будинком гарячої води (Vгвпбуд).
Згідно з пунктом 18 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" від 21.07.2005 №630 (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (абзац 1 пункту 20 цих Правил).
У разі відсутності в квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.м (куб.м) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим (пункт 21 вищенаведених Правил).
Так, квартира АДРЕСА_1, площею 43,2 кв.м, у будинку АДРЕСА_1, є невід`ємною частиною централізованої системи опалення всього будинку та облік теплоспоживання вказаного приміщення здійснюється пропорційно його опалювальній площі.
З урахуванням викладеного вище, оскільки відповідач у період з 04.02.2021 до 19.01.2023 включно був власником зазначеної вище квартири, то саме останній несе зобов`язання з оплати вартості поставленої теплової енергії у цей період.
Частиною 4 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що власність зобов`язує.
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач надав відповідачу за адресою місто Київ, вулиця Березняківська, будинок 6, квартира 55:
- за період з лютого 2021 року до жовтня 2021 року (в межах позовних вимог) послуги з централізованого опалення на загальну суму 2 600,74 грн, що підтверджується актами надання послуги з централізованого опалення, копією акта про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи від 06.10.2020, корінцями нараду на включення та відключення будинку у період опалювального сезону, копією журналу нарядів, копіями актів про перевірку стану вузла обліку теплової енергії споживача;
- за період з серпня 2021 року до жовтня 2021 року (в межах позовних вимог) послуги з централізованого постачання гарячої води на загальну суму 13 291,50 грн, що підтверджується актами надання послуги з централізованого постачання гарячої води, актом звіряння взаєморозрахунків за послуги з централізованого постачання гарячої води;
- за період з листопада 2021 року до січня 2023 року (до моменту припинення права власності на квартиру за відповідачем - 20.01.2025) послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 325,35 грн (7 984,50 грн (сума заборгованості, яка існувала станом на січень 2023 року) - 335,15 грн (сума коригувань згідно з актом від 30.04.2024 за січень 2023 року) - 7 144,00 грн (сума оплати в рахунок заборгованості), що підтверджується актами надання послуги з постачання теплової енергії, актом звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії;
- за період з листопада 2021 року до січня 2023 року (до моменту припинення права власності на квартиру за відповідачем - 20.01.2025) послуги з постачання гарячої води на загальну суму 6 817,58 грн (7 021,56 грн (сума заборгованості, яка існувала станом на січень 2023 року) - 203,98 грн (сума коригувань згідно з актом від 30.04.2024 за січень 2023 року), що підтверджується актами надання послуги з постачання гарячої води, актом звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання гарячої води;
- за період з листопада 2021 року до січня 2023 року (до моменту припинення права власності на квартиру за відповідачем - 20.01.2025) послуги з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії на загальну суму (до моменту припинення права власності на квартиру за відповідачем) 465,93 грн, що підтверджується актами робіт за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії, актом звіряння взаєморозрахунків плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії;
- за період з листопада 2021 року до січня 2023 року (до моменту припинення права власності на квартиру за відповідачем - 20.01.2025) послуги з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води на загальну суму 230,25 грн, що підтверджується актами робіт за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води, актом звіряння взаєморозрахунків плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води;
- за ІІІ квартал (липень-вересень) 2021 року з внесків за обслуговування вузла комерційного обліку на загальну суму 11,56 грн, що підтверджується актом виконаних робіт з внесків за обслуговування вузла комерційного обліку, актом звіряння взаєморозрахунків плати за обслуговування вузла комерційного обліку.
Враховуючи викладене, матеріалами справи підтверджено, а відповідачем, не спростовано, що у зазначені вище періоди позивачем надавалися відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, послуги з обслуговування вузла комерційного обліку, послуги за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
При цьому, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оплат в рахунок погашення заборгованості за надані вище послуги у спірний період.
У той же час, як вбачається з наведеного вище судом розрахунку, розмір заборгованість з плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії становить 465,93 грн, що є більше за розмір заявлених позивачем в цій частині позовних вимог, а саме 434,86 грн. А розмір заборгованість з плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання гарячої води становить 230,25 грн, що також є більше за розмір заявлених позивачем в цій частині позовних вимог, а саме 214,90 грн.
Отже, враховуючи положення частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення заборгованості з плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії у розмірі 434,86 грн та про стягнення заборгованості з плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання гарячої води у розмірі 214,90 грн.
Таким чином, загальний розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, послуги з обслуговування вузла комерційного обліку, послуги за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (основний борг), в межах заявлених позовних вимог, становить 23 696,49 грн (2 600,74 грн (заборгованість за послуги з централізованого опалення) + 13 291,50 грн (заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води) + 325,35 грн (заборгованість за послуги з постачання теплової енергії) + 6 817,58 грн (заборгованість за послуги з постачання гарячої води) + 434,86 грн (заборгованість за послуги з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії) + 214,90 грн (заборгованість за послуги з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води) + 11,56 грн (заборгованість з внесків за обслуговування вузла комерційного обліку).
Доказів сплати заборгованості у розмірі 23 696,49 грн матеріали справи не містять та відповідачем, в порядку передбаченому ГПК України, суду не надано.
Крім цього, суд першої інстанції слушно зазначив, що доводи відповідача про те, що сума заборгованості за надані позивачем послуги була сплачена новим власником зазначеної вище квартири у повному обсязі є помилковими та спростовуються матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості позивача за послуги з постачання теплової енергії, в якому враховані здійснені оплати споживачем послуг в розмірі 7 144,00 грн.
За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Враховуючи викладене вище, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 23 696,49 грн.
Відповідно до правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.06.2023 у справі №914/2355/21, за загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.
Отже, законодавець встановив обов`язок замовника здійснити оплату фактично виконаних робіт/наданих послуг, при цьому відсутність підписаного сторонами акта приймання робіт/послуг не може бути підставою для нездійснення замовником розрахунку за фактично виконані роботи/надані послуги.
Відповідачем не надано суду жодних доказів, які спростовують порядок визначення обсягів та вартості отриманої теплової енергії, доказів існування порушення позивачем порядку надання послуги, зміною її споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт, а також доказів відключення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати, а саме: 1 224,50 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 01.08.2021 до 31.03.2025, за надані послуги з централізованого опалення; 278,25 грн - три проценти річних, нараховані за період з 01.08.2021 до 31.03.2025, за надані послуги з централізованого опалення; 6 135,35 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 01.08.2021 до 31.03.2025, за надані послуги з централізованого гарячого постачання; 1 394,51 грн - три проценти річних, нараховані за період з 01.08.2021 до 31.03.2025, за надані послуги з централізованого гарячого постачання; 1 773,49 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 01.11.2021 до 31.03.2025, за надані послуги з постачання теплової енергії; 466,45 грн - три проценти річних, нараховані за період з 01.11.2021 до 31.03.2025, за надані послуги з постачання теплової енергії; 3 213,33 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 01.11.2021 до 31.03.2025, за надані послуги з постачання гарячої води; 801,77 грн - три проценти річних, нараховані за період з 01.11.2021 до 31.03.2025, за надані послуги з постачання гарячої води.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.
Здійснивши перерахунок вищенаведених компенсаційних виплат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність стягнення з відповідача 10 054,13 грн інфляційних втрат та 2 075,09 грн трьох процентів річних.
Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених сум не надав.
Законом України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. 
З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача:
- за надані послуги з централізованого опалення за період з лютого 2021 року до жовтеня 2021 року: 2 600,74 грн - основного боргу; 278,25 грн - трьох процентів річних, 1 224,50 грн - інфляційних втрат;
- за надані послуги з централізованого постачання гарячої води за період з серпня 2021 року до жовтня 2021 року: 13 291,50 грн - основного боргу; 1 394,51 грн - трьох процентів річних; 6 135,35 грн - інфляційних втрат;
- за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року до січня 2023 року: 325,35 грн - основного боргу; 170,23 грн - трьох процентів річних, 1 157,48 грн - інфляційних втрат;
- за надані послуги з постачання гарячої води за період з листопада 2021 року до січня 2023 року: 6 817,58 грн - основного боргу; 232,10 грн - трьох процентів річних; 1 536,80 грн - інфляційних втрат;
- за надані послуги з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року до січня 2023 року: 434,86 грн - основного боргу;
- за надані послуги з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води за період з листопада 2021 року до січня 2023 року: 214,90 грн - основного боргу;
- внески за обслуговування вузла комерційного обліку за ІІІ квартал (липень-вересень) 2021 року: 11,56 грн - основного боргу.
У зв`язку з наведеним, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/6943/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/6943/25 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/6943/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук 

Судді Г.П. Коробенко

О.М. Сибіга