ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: 
вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/ Код ЄДРПОУ 03500004
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.06.2026 Справа № 917/161/26 

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О. М., секретар судового засідання Сьомкіна А. В., розглянувши справу №917/161/26
за позовною заявою Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні", вул. Молодіжна, 8, м. Горішні Плавні, Кременчуцький район, Полтавська область, 39801
до відповідача фізичної особи - підприємця Іванової Тетяни Іванівни, АДРЕСА_1 
про стягнення 234 212,61 грн заборгованості,

Без виклику учасників справи
встановив:
1. Суть спору.
Даний спір виник через невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем, що виникли за договором №651 про постачання теплової енергії в гарячій воді.
2. Обставини справи.
Предметом господарської діяльності позивача, Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні", згідно з пунктом 2.2 його Статуту є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг споживачам міста Горішні Плавні з централізованого постачання гарячої води та опалення, укладення договорів із споживачами на постачання теплової енергії і гарячої води.
Позивач є виконавцем житлово-комунальної послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води згідно з частиною 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189 від 09.11.2017 року зі змінами та доповненнями.
Згідно наявних в матеріалах справи доказів, відповідач орендує нежитлове приміщення за адресою: вул. Добровольського, 63, м. Горішні Плавні Полтавської області, площею 89,4 м2, про що свідчать копії Наказу Фонду комунального майна Комсомольської міської ради №75-а від 06.07.2006 р., договору №27 оренди нерухомого майна від 01.03.2019 р. та договору №5-ПА/22 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 27.01.2022 р. (а. с. 15, 17 - 29).
Згідно з п. 3.6 договору №27 оренди нерухомого майна від 01.03.2019 р. витрати, пов`язані з утриманням орендованого нерухомого майна, у т. ч. на спільну експлуатацію будівлі, зі сплати податку на землю, постачання електроенергії та надання комунальних послуг сплачуються орендарем пропорційно площі орендованого нерухомого майна згідно з розрахунками або відповідно до показників приладів обліку одночасно з внесенням орендної плати або у строки, встановлені окремими договорами з орендодавцем, надавачем комунальних послуг, управителем або ОСББ.
Відповідно до п. 5.2.18 договору №27 оренди нерухомого майна від 01.03.2019 р. орендар зобов`язаний в місячний термін після укладення цього договору укласти самостійно договори про надання житлово-комунальних послуг з надавачем відповідної житлово-комунальної послуги. 
Відповідно до п. 6.4 договору №5-ПА/22 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 27.01.2022 р. орендар вживає заходів для укладення із постачальниками комунальних послуг договорів на постачання відповідних комунальних послуг протягом місяця з моменту отримання проектів відповідних договорів від балансоутримувача. Орендар зобов`язаний надати балансоутримувачу копії договорів, укладених із постачальниками комунальних послуг. 
Відповідно до матеріалів справи, 02.11.2006 року між КВП "Комсомольськтеплоенерго" та приватним підприємцем Івановою Т. І. було укладено договір №651 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - договір №651, а. с. 8 ).
Сторонами договору №651 неодноразово узгоджувалися зміни до додатку №1 до спірного договору щодо вартості теплової енергії на опалення (а. с. 12 - 14).
Відповідно до розділу 1 "Предмет договору" за чим договором "Теплопостачальна організація" бере на себе зобов`язання постачати "Споживачеві" теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а "Споживач" зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію щомісячно за встановленими нормами і тарифами, затвердженим Виконавчим комітетом Комсомольської міської ради №352 від 11 серпня 2006 р. з розрахунку на 1кв. метр опалювальної площі і 1 куб. метр гарячої води або за показаннями засобів обліку води і теплової енергії, встановленими на вводі, в терміни, передбачені цим договором.
Відповідно до п. 5.1 договору №651 облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, або розрахунковим способом.
При відсутності приладів обліку - кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається теплопостачальною організацією розрахунковим способом по нормі за 1 кв. метр опалювальної площі і 1 куб. метр гарячої води (п. 5.4 договору №651).
При наявності теплового лічильника (лічильника гарячої води), кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається теплопостачальною організацією, згідно показників лічильника, у випадку припинення роботи теплового лічильника (лічильника гарячої води) з різних причин, облік теплової енергії виконується розрахунковим методом до відновлення його працездатності, але не більше двох місяців, при перевищенні згаданого терміну обсяг використання води і тепла визначається розрахунковим методом за нормативами, затвердженими органами виконавчої влади (п. 5.5 договору №651).
Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів (додаток №1) та виставлених рахунків (п. 6.1 договору №651).
Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2 договору №651).
Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість зазначеної кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (п. 6.3 договору №651).
Споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше ставки установленої законодавством (п. 7.2.3 договору №651).
Цей договір складено на період: опалення з 15 жовтня 2006 р. по 31 грудня 2007 р. (п. 10.1 договору №651).
Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії, не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п. 10.4 договору №651).
04.02.2014 року сторонами узгоджено внести зміни до договору №651 від 02.11.2006 р. (далі - Зміни №3, а. с. 14).
Оплата за спожиту теплову енергію здійснюється у розмірі - 687,01 грн за 1 Гкал (без ПДВ), відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринку комунальних послуг від 31.12.2013 р. за №430. Додатково нараховується ПДВ за ставкою, визначеною абзацом а) п. 193.1 ст. 193 з врахуванням вимог п. 10 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПКУ зі змінами та доповненнями. 
Відповідно до п. 1.1 Змін №3 вартість теплової енергії для потреб на опалення:
вул. Добровольського, 63 (весільн. салон) Sзаг.=89,4 м2 встановлено вузол комерційного обліку теплової енергії на системі опалення будівлі: Премакал - Д.
В зв`язку з тим, що система централізованого опалення будівлі по вул. Добровольського, 63, обладнана комерційним приладом обліку теплової енергії і в цій будівлі знаходиться локальний споживач, нарахування та оплата за спожиту теплову енергію ФОП Івановій Т. І. буде проводитися по факту, згідно показів теплового лічильника в процентному співвідношенні від займаної площі у розмірі 4% (лист за №1384 від 23.10.06 р.), відповідно до діючих тарифів за відповідний розрахунковий термін. 
Відповідно до п. 1.2. Змін №3 вартість теплової енергії для потреб гарячого водопостачання:
вул. Добровольського, 63 (весільн. салон) - встановлено вузол комерційного обліку гарячої води.
Витрати (м3) води для потреб гарячого водопостачання по об`єкту вул. Добровольського, 63 (ФОП Іванова Т. І.) за розрахунковий період визначаються згідно показань держповіреного вузла комерційного обліку (лічильника), вмонтованого на централізованій системі гарячого водопостачання. 
Пунктом 2 Змін №3 передбачено, що оплата за теплову енергію для потреб опалення здійснюється за фактичним споживанням: по показанням комерційного приладу обліку теплової енергії в процентному співвідношенні від займаної площі відповідно до діючих тарифів за відповідний період. 
Оплата за теплову енергію для потреби гарячого водопостачання здійснюється за фактичним споживанням: по показанням комерційного приладу обліку гарячої води м3 та відповідно до діючих тарифів за відповідний період.
Дані зміни №3 від 04.02.2014 року до Додатку №1 є невід`ємною частиною Договору №651 від 02.11.2006 року про постачання теплової енергії в гарячій воді і вступають в дію з 01.01.2014 р. до моменту закінчення дії договору №651 від 02.11.2006 р. 
Постановою Верховної ради від 19.05.2016 року за №1377-YIII м. Комсомольськ перейменовано в м. Горішні Плавні.
На підставі постанови Верховної ради України "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" від 19.05.2016р. № 1377-VIII, рішення Комсомольської міської ради від 12.06.2016р. та 12.07.2016р. КВП "Комсомольськтеплоенерго" з 19.07.2016 р. перейменоване в комунальне виробниче підприємство "Теплоенерго" м. Горішні Плавні".
КВП "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" зазначає, що воно забезпечує послугами з постачання тепловою енергії на опалення та постачання гарячої води, зокрема житловий будинок №63 по вул. Добровольського в м. Горішні Плавні Полтавської області, в якому знаходиться орендоване відповідачем нежитлове приміщення.
Так, житловий будинок №63 по вул. Добровольського, м. Горішні Плавні Полтавської області обладнано вузлом комерційного обліку теплової енергії, що підтверджується копіями актів приймання вузла обліку теплової енергії (а. с. 86 - 89).
Також на підтвердження забезпечення послугами з теплопостачання вказаного будинку позивачем надано копії актів готовності до опалювального періоду від 28.07.2022, 27.06.2023, 30.07.2024 та актом за 2025 р. (а. с. 90 - 93).
Крім цього, в матеріалах справи наявні розпорядження міського голови Комсомольської та Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про початок опалювального сезону 2013 - 2014, 2014 - 2015, 2015 - 2016, 2016 - 2017, 2017 - 2018, 2018 - 2019, 2019 -2020, 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025, 2025 - 2026 та про відключення опалення у вказаних опалювальних сезонах (а. с. 56-85).
Отже, відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, що постачаються позивачем у справі.
Позивач вказує, що відповідач не має розподільного вузла обліку теплової енергії.
Загальна площа орендованого нежитлового приміщення відповідача складає 89,4 м2, що підтверджується відповідними листами №07 від 24.02.2010 р., №51 від 22.08.2019 р., №04/05-23 від 12.03.2021 р., №03/06-69 від 21.04.2021 р. (а. с. 119 - 122).
Нарахування відповідачу вартості спожитої ним теплової енергії здійснювалося з врахуванням актів зняття показів теплових лічильників (а. с.138 - 159) та площі приміщення, яке орендує відповідач.
На підставі здійснених позивачем розрахунків споживання тепла за показниками теплових лічильників (а. с. 124-137) позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату (а. с. 96 - 118).
Отже, за період листопад 2014р. - грудень 2025р. нарахування і розрахунки за теплову енергію здійснювалися здійснювались на підставі Договру №651 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.11.2006 р. 
З наданих позивачем доказів вбачається, що надання послуг з постачання теплової енергії здійснювалося за тарифами відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (в подальшому перейменовано на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергентики та комунальних послуг (НКРЕКП)) №706 від 13.06.2014, №522 від 28.11.2014 р., №306 від 27.02.2015 р., №1073 від 31.03.2015 р., №1469 від 30.04.2015 р., №2690 від 29.10.2015 р., №54 від 28.01.2016 р., №1757 від 29.09.2016 р., №2126 від 02.12.2016 р., №151 від 01.02.2017 р. (а. с. 31 - 40), а також відповідно до Рішень Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради №250 від 04.09.2017 р., №326 від 07.11.2018 р., №282 від 27.08.2019 р., №424 від 17.12.2019 р., №219 від 24.08.2020 р., №311 від 24.11.2020 р., №293 від 26.10.2021 р.; №213 від 12.09.2023; №254 від 13.08.2024 р., №221 від 09.09.2025 р. (а. с. 41 - 55). 
На виконання умов спірного договору позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату послуг теплопостачання (а. с. 96 - 118), які або були направлені на адресу відповідача, що підтверджується витягами з журналів вихідної кореспонденції (а. с. 160 -165).
Позивач вказує, що за період з листопада 2014 р. по грудень 2025 року він надав відповідні послуги на загальну суму 277 817,18 грн, станом на 26.11.2014 року переплата складала - 0,01 грн. За період з листопада 2014 по грудень 2025 року відповідач перерахував на користь позивача лише 52 400,14 грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками та платіжними інструкціями (а. с. 166 - 174).
Внаслідок цього, як зазначає позивач, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 225 417,03 грн, яка підтверджується відсутністю в матеріалах справи доказів її погашення відповідачем.
Станом на момент розгляду справи судом, заборгованість відповідача за поставлену теплову енергію до приміщення, яке він орендує, залишилася не погашеною.
Викладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду, який розглядається у даній справі.
3. Стислий виклад позиції позивача. Заяви, клопотання позивача.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді в сумі 225 417,03 грн.
Крім цього, за прострочення грошових зобов`язань позивач також просить стягнути з відповідача 603,90 грн пені, 6 028,03 грн інфляційних та 2 163,65 грн 3% річних.
Юридичними підставами позову є статті 530 ЦК України, а також 610, 611, 625 та 901 ЦК України.
Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача в частині невиконання умов договорів по оплаті вартості спожитої теплової енергії.
4. Стислий виклад позиції відповідача. Заяви, клопотання позивача.
Відповідач своїм правом на надання відзиву у справі не скористався.
5. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 09.02.2026 року було залишено позовну заяву без руху, встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 3 дні з дня вручення даної ухвали та зазначено спосіб усунення недоліків. Позивачу необхідно було уточнити статус особи відповідача (фізична особа чи фізична особа - підприємець).
10.02.2026 року до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог на виконання вимог ухвали Господарського суду Полтавської області від 09.02.2026 року (вх. №1691). Відповідно до поданої заяви позивач уточнив статус особи відповідача - фізична особа та вказав відповідача - фізична особа ОСОБА_1 .
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 12.02.2026 р. відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання суду відзиву на позов (15 днів з дня вручення цієї ухвали) і заперечень (5 днів з дати отримання відповіді на відзив), а позивачу для подання відповіді на відзив (10 днів з дня отримання відзиву).
Позивач отримав ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в електронному вигляді 12.02.2026 о 12:02 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а. с. 206).
Оскільки відповідач не має електронного кабінету у підсистемі ЄСІТС, копія ухвали від 12.02.2026 року була направлялася на адресу місцезнаходження відповідача - АДРЕСА_1 , яка повернулась до суду 24.02.2026 року без вручення з відміткою поштового відділення "адресат відсутній" (дата відмітки АТ "Укрпошта" - 20.02.2026 року).
Згідно із п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день про ставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, день належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні, або розписки про отримання копії судового рішення (зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №205/1129/19).
Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 12.02.2026 року є 20.02.2026 року. Отже, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.
Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.
Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, суд здійснює розгляд справи №917/161/26 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
Після дослідження матеріалів справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи встановлені ГПК України строків, суд ухвалив рішення з огляду на таке.
6. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до приписів статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
У відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як встановлено під час розгляду справи, 02.11.2006 року між КВП "Комсомольськтеплоенерго" (нова назва КВПТ "Теплоенерго" м. Горішні Плавні) та приватним підприємцем Івановою Т. І. було укладено договір №651 про постачання теплової енергії в гарячій воді.
Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, стверджує, що вказаний договір №651 вважається діючим з 02.11.2006 року по теперішній час на підставі відповідних норм законодавства та положень договору, а тому нарахування заборгованості за отримані послуги здійснюються відповідно до умов вказаного договору.
Однак суд не погоджується з тим, що договір №651 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.11.2006 року є чинний по теперішній час.
Дійсно у спірний період з листопада 2014 по 01.11.2021 між позивачем та відповідачем існували цивільно-правові відносини з приводу надання комунальних послуг на підставі Договору № 651 від 02.11.2006 про постачання теплової енергії в гарячій воді.
При цьому, у офіційному виданні Голос України № 231 від 09.12.2017 опублікований Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (Закон № 2189).
Відповідно до п. 1 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2189, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 10.12.2017), та вводиться в дію з 1 травня 2019 року, крім окремих його положень, які вводяться в дію пізніше.
Згідно зі ст. 1 Закону № 2189 житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 2 Закону № 2189 предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч.1 ст. 12 Закону № 2189).
За змістом ст. 6 Закону № 2189 учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Виконавцем послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація.
За приписами п. 1 ч.2 ст.7 Закону № 2189 індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Аналіз положень Закону № 2189 дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають з житлово-комунальних послуг, які надаються виключно на договірних засадах.
01.05.2021 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг від 03.12.2020 № 1060-ІХ. Цим Законом внесено низку змін до Законів України, що регулюють житлово-комунальні відносини, у тому числі і до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема до ч. 2 ст. 12, ч. 5 ст. 13, ст. 14, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії".
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 2189, з урахуванням внесених змін, визначено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Статтею 14 Закону № 2189 врегульовано особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку.
Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 14 Закону № 2189 до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч. 5 статті 13 цього Закону.
Відповідно до абз. 1-3 ч. 5 ст. 13 Закону № 2189 в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому, розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому, розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Згідно з ч. 7 ст. 21 Закону № 2189 (в редакції від 01.05.2021) послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до абз. 1 п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2189 (в редакції від 01.05.2021) договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії (далі Правила № 830) та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії. Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, які набрали чинності 01 жовтня 2021. Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, викладено в новій редакції.
Згідно з Правилами № 830 (в редакції постанови КМУ №1022 від 08.09.2021) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Відповідно до п. 13 Правил № 830 надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Згідно з ч. 2 ст. 179 ГК України Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.
Відповідно до змісту ч. 3, 4 та 7 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі:
- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;
- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;
- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.
Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Згідно з ч. 2, 5 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (абз. 3 ч. 1 ст. 641 ЦК України).
Судом встановлено, що публічний індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії 01 жовтня 2021 року розміщений на офіційному сайті підприємства: http://teplo-hp.in.ua/.
Індивідуальний договір про надання комунальної послуги вважається не укладеним лише у випадку, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що співвласниками багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: вул. Добровольського, 63 у м. Горішні Плавні Полтавської області, протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору на адресу Позивача надсилалося рішення про обрання моделі договірних відносин.
Через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та сплив 30-деного строку з моменту опублікування позивачем, відповідно до вимог Закону № 2189, індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання, 01.11.2021 р. між відповідачем та КВП "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" почав діяти індивідуальний договір приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та надання послуг з постачання гарячої води.
У зв`язку з цим, попередньо укладений сторонами договір №651 від 02.11.2006 про постачання теплової енергії в гарячій воді припинив свою дію з 01.11.2021 р., виходячи з положень абз. 1 п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2189 (в редакції від 01.05.2021).
З урахуванням зазначеного, у позивача відсутні підстави для нарахування ФОП Івановиій Т. І. заборгованості за отримані послуги з постачання теплової енергії на умовах договору №651 від 02.11.2006 року за період з 01.11.2021 р. по 31.11.2025 р., оскільки він припинив свою дію з 01.11.2021 р. 
З огляду на вищезазначене суд зазначає про відсутність підстав для задоволення вимоги позивач щодо стягнення основної заборгованості за період з 01.11.2021 р. по 31.11.2025 р. у розмірі 122 313, 42 грн, оскільки позивач здійснив дані нарахування за надані послуги у вказаний період відповідно до умов договору №651 від 02.11.2006 року (який припинив свою дію з 01.11.2021 р.), а не відповідно до умов типового індивідуального договору приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та надання послуг з постачання гарячої води від 01.11.2021 р.
Отже, суд прийшов до висновку, що обґрунтованою є лише вимога про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.11.2014 р. по 31.10.2021 р. у розмірі 103 103,61 грн.
КВП "Теплоенерго" Горішні Плавні, звертаючись до суду з позовом, також просив стягнути з ФОП Іванової Т. І.:
- 2 163,65 грн 3% річних, нарахованих на заборгованість за період з грудня 2023 р. по листопад 2025 р.;
- 603,90 грн пені, нарахованої на заборгованість за період з січня 2025 р. по листопад 2025 р.;
- 6 028,03 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за період з грудня 2023 р. по листопад 2025 р.
Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні вимоги позивач щодо стягнення основної заборгованості за період з 01.11.2021 р. по 31.11.2025 р. у розмірі 122 313, 42 грн, вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними вимогами.
Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відповідно до частини 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.
На підставі матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 103 103,61 грн основної заборгованості за період з 01.11. 2014 р. по 31.10.2021 р. підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині позов задоволенню не підлягає (відмовлено у стягненні основної заборгованості за період з 01.11.2021 р. по 31.11.2025 р. у розмірі 122 313, 42 грн, пені у розмірі 603,90 грн, інфляційних втрат у розмірі 6 028,03 грн та 3 % річних у розмірі 2 163,65 грн).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 129, 231, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Іванової Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні (вул. Молодіжна, 8, м. Горішні Плавні, Кременчуцький район, Полтавська область, 39801, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 13940851, рахунок НОМЕР_2 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478, № пл. ПДВ 139408516029) 103 103,61 грн основного боргу та 1 546,55 грн витрат на сплату судового збору.
Видати накази з набранням чинності цим рішенням.
3. В іншій частині позову відмовити.
Рішення складено та підписано 08.06.2026 року.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. М. Тимощенко