Справа № 308/11338/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

14 травня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Собослоя Г.Г., 
за участі секретаря – Плешинець З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гумен Наталія Василівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2025 року (головуюча суддя Зарева Н.І., повне рішення складено 08.09.2025) у справі № 308/11338/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дитини,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зміну прізвища дитини. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.08.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2023 у справі у справі № 308/3595/23 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, відновлено дошлюбне прізвище позивачки « ОСОБА_4 », визначено місце проживання дитини ОСОБА_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 . 
Зі змісту такого рішення суду слідує, що однією з підстав розірвання шлюбу та залишення проживання дитини з матір`ю стали факти вчинення відповідачем насильства в сім`ї, що також зазначено у висновку Органу опіки та піклування Ужгородської міської ради від 01.03.2023 № 127/23/01-19 про визначення місця проживання дитини.
Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2023 у справі № 308/1194/23 видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що фактично проживає: АДРЕСА_2 , строком на 6 (шість) місяців, яким визначено такі тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- заборонено перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 300 м;
- заборонено спілкуватися та наближатися на відстань ближче 100 метрів до постраждалих осіб – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- заборонено ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_5 її малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Вказувала, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2023 у справі № 308/1406/23 стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 гривень. 
Відповідач рішення суду не виконує, аліменти на утримання дитини не сплачує. Батько дитини з 8-місячного віку доньки припинив спілкування з дитиною, не бере участі у її вихованні, не піклується про її здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток. Повне утримання і забезпечення доньки здійснює позивачка, яка є інвалідом 2-ї групи, на час пред`явлення позову є студенткою медичного факультету денної форми навчання та не може повноцінно працювати й отримувати дохід для забезпечення дитини. 
Позивачка вказувала, що звернулася із заявою про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України, а саме ухилення від сплати аліментів.
Вказувала, що у висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.04.2024 № 276/17/01-19 цей орган вважав за недоцільне позбавляти ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначала, що висновок є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, позивачка не погоджується із підставами, зазначеними Органом опіки та піклування. Єдиною підставою недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача вказано відсутність будь-якої інформації про долю батька дитини та неможливість з`ясування його позиції стосовно позбавлення батьківських прав у зв`язку з неможливістю надіслати йому запрошення чи будь-яким іншим чином повідомити його про розгляд даного питання.
Вказувала, що Орган опіки та піклування не вжив достатніх заходів для повідомлення відповідача про засідання стосовно доцільності позбавлення його батьківських прав, адже мав номери телефонів, за якими вже раніше з`ясовував ставлення батька щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Вважає, що відповідач свідомо уникав телефонних дзвінків від Органу опіки та піклування. Факт неявки відповідача і не висловлення ним думки щодо позбавлення його батьківських прав не можуть слугувати єдиною підставою для висновку про недоцільність позбавляти ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки.
Посилаючись на дані обставини та норми СК України, ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та змінити прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_4 ».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалено змінити прізвище ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_4 », у зв`язку з чим внести зміни до актового запису № 147 вчиненого 21.12.2021 року Костянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги 

На це рішення суду подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гумен Н.В., в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати судове рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 задовольнити, водночас в решті рішення суду першої інстанції просить – залишити без змін.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевий суд дійшов помилкових висновків про те, що матеріали справи не містять доказів, що відповідач не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`я та займатись її вихованням. 
Судом не враховано, що з 8-місячного віку дитини по день подання скарги (тобто понад три роки) відповідач не цікавиться життям рідної доньки, не приймає жодної участі у її вихованні, матеріальному забезпеченні, не відвідав її жодного разу, не надіслав бодай листівку на день народження.
Станом на дату ухвалення рішення, заборгованість відповідача за аліментами становила 77 753,50 гривень.
Вважає, що такі фактичні дані повністю спростовують мотиви суду про відсутність доказів того, що відповідач не бажає виконувати батьківські обов`язки. Натомість такі обставини підтверджують ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків
Суд першої інстанції перерахував показання допитаних в судовому засіданні свідків, однак їх не проаналізував, не надав їм правової оцінки, адже показання свідків підтверджують повну відсутність батька у житті дитини.
Поведінка відповідача свідчить про свідоме нехтування обов`язками, що підтверджується відсутністю спілкування, участі в розвитку та матеріального утримання, тобто підтверджує повне самоусунення батька від виховання та утримання дитини.
Вважає, що додані до справи докази та показання свідків доводять існування виключних обставин та доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
Зокрема, у рішенні суду від 28.04.2023 у справі № 308/3595/23 однією з підстав залишення проживання дитини з матір`ю стали факти вчинення відповідачем насильства в сім`ї, що також зазначено у висновку Органу опіки та піклування Ужгородської міської ради від 01.03.2023 № 127/23/01-19.
В іншому рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2023 у справі № 308/1194/23 видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 строком на 6 місяців. В межах такої справи судом було встановлено, що ОСОБА_3 систематично проявляв стосовно ОСОБА_5 безпідставну агресію, погрози фізичною розправою, психологічно тиснув, контролював пересування та дописи в соціальних мережах. 31.07.2022 під час сварки ОСОБА_3 застосував відносно ОСОБА_5 фізичне насильство, а саме намагався задушити дружину. Свідком цього стала мати ОСОБА_5 – ОСОБА_8 , яка і припинила неправомірні дії відповідача. Суд у вказаному рішенні встановив, що дії ОСОБА_3 по відношенню до позивача та її дитини є проявом психологічного насильства.
Вказує, що в судовому засіданні позивачка розповідала про обставини та події, що мала місце 31.07.2022, що в присутності 8-місячної дитини відповідач проявив моральне та фізичне насильство, жбурляв у позивачку предметами, які дивом не потрапили у дитину в люльці; відповідач почав душити свою дружину і невідомо, чим би закінчився інцидент, якби не втрутилася мати позивачки. Відповідач не зважав на те, що позивачка є інвалідом другої групи, а дитина на грудному вигодовуванні.
Апелянт вважає, що місцевий суд не надав правову оцінку доводам позивача стосовно неправомірності і безпідставності висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
Так, орган опіки та піклування не вжив достатніх заходів для повідомлення відповідача про засідання, на якому вирішувалося питання доцільності позбавлення його батьківських прав, адже мав номери телефонів за якими вже раніше з`ясовував ставлення батька щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Вважає, що відповідач свідомо уникав телефонних дзвінків від органу опіки та піклування. Факт неявки відповідача і відсутність висловленої ним думки щодо позбавлення батьківських прав – не можуть слугувати єдиною підставою для висновку про недоцільність позбавляти ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки.
Суд міг не погодитися з висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
В даному випадку за останні три роки відсутні жодні прояви активності відповідача в напрямку власної дитини та намірів реалізації своїх батьківських прав.

Позиція інших учасників справи

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Межі розгляду справи та явка учасників справи

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В судове засідання відповідач в черговий раз не з?явився. Апеляційним судом судові повістки направлялись за адресою, яка вказана у позховній заяві та яка станом на 24.03.2026 у Єдиній інформаційній системі соціальної сфери зареєстрована як фактична адреса проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 (а.с. 241 т. 1). До апеляційного суду надійшло повідомлення, згідно якого судова повістка про виклик у судове засідання, призначене на 14.05.2026, вручена ОСОБА_3 02.04.2026 (а.с. 1 т. 2). Органу опіки та піклування судова повістка була доставлена до електронного кабінету (а.с.249 т. 1). Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з?явились в судове засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника – адвоката Гумен Н.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що із 13.08.2021 ОСОБА_3 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від цього шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21.12.2021 (а.с. 24 т.1).
Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 12.07.2022 № 2106-5001864434, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження – м. Добропілля Донецької області, є внутрішньо-переміщеною особою та фактично проживає по АДРЕСА_4 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження – м. Краматорськ Донецької області, є внутрішньо-переміщеною особою та фактично проживає по АДРЕСА_4 разом із законним представником ОСОБА_1 , що стверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 28.07.2022 № 2106-5001884931.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом 2 групи з дитинства, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 303710 (а.с. 19 т. 1).
ОСОБА_1 є студенткою денної форми навчання медичного факультету, Відповідно до копії студентського квитка ДВНЗ «Ужгородський національний університет» (а.с. 27 т.1).
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2023 у справі № 308/1194/23 заяву ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису – задоволено (а.с. 28-30 т.1).
Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що фактично проживає: АДРЕСА_2 , строком на 6 (шість) місяців, яким визначити такі тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- заборонено перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 300 м;
- заборонено спілкуватися та наближатися на відстань ближче 100 метрів до постраждалих осіб - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- заборонено ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
У вказаному рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2023 також встановлено, що 26.08.2022 було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 115289, згідно якого ОСОБА_3 було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою – ОСОБА_5 з 26.08.2022 по 02.09.2022.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2023 у справі № 308/1406/23 ухвалено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн щомісячно, починаючи з 27.01.2023 до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини ОСОБА_5 у розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 27.01.2023 і до досягнення дитною ОСОБА_2 трьох років (а.с. 34-36 т.1).
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2023 у справі № 308/3595/23 шлюб між сторонами розірвано, відновлено ОСОБА_5 дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ». Дитину ОСОБА_2 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_5 за адресою її місця проживання (а.ч. 32-33 т.1).
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам відносно ОСОБА_3 , наданого головним державним виконавцем Ужгородського відділу ДВС в Ужгородському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, сума заборгованості за аліментами станом на 31.03.2025 складає 77 753,50 гривень, боржником сплачено аліменти один раз у липні 2024 року у сумі 13811 грн (а.с. 130 .1).
Згідно з копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 09.07.2024 зареєстроване кримінальне провадження № 12024078030000692 
Оскільки ОСОБА_3 злісно ухиляється від сплати аліментів, ОСОБА_1 зверталася до Ужгородського РУП із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а саме злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні (а.с. 35 т.1).
Відповідно до інформації, наданої Державною прикордонною службою України, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 14.03.2023 по 07.03.2025 в базі даних не встановлено (а.с. 121 т. 1).
Відповідно до довідки № 41, виданої лікарем-педіатром КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не цікавиться станом дитини, жодного разу не був з дитиною на прийомі у лікаря-педіатра.
З письмових пояснень сімейного лікаря-педіатра Ужгородської міської дитячої поліклініки ОСОБА_10 вбачається, що в неї на обліку з восьмимісячного віку і по теперішній час перебуває малолітня дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проходить всі необхідні огляди та процедури. За весь час перебування дитини на обліку її завжди супроводжує мама ОСОБА_1 , батько дитини жодного разу не був присутній при відвідуванні дитиною закладу охорони здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканець АДРЕСА_4 , повідомив, що є батьком позивачки. Зазначив, що відповідача бачив останній раз влітку 2023 року, коли приїхав у відпустку з військової служби. Де наразі знаходиться відповідач йому не відомо, однак, скоріш за все він перебуває закордоном. Свідку відомі факти вчинення відповідачем домашнього насильства відносно позивачки, після яких відповідач почав проживати окремо від своєї дружини та доньки. Зі слів інших осіб свідку відомо, що відповідач зв`язувався з донькою, погрожував позивачці фізичною розправою та тим, що відбере у неї дитину.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканка АДРЕСА_4 , повідомила, що є матір`ю позивачки. Зазначила, що відповідач грошей на утримання своєї доньки не дає, від догляду за нею ухиляється. Додала, що стала очевидцем факту вчинення відповідачем насильства відносно її дочки.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканка АДРЕСА_5 , повідомила, що є подругою та однокурсницею позивачки, вони познайомилися тоді, коли позивачка з сім`єю переїхали жити в м. Ужгород. Зазначила, що з відповідачем особисто не знайома, один раз бачила в соціальній мережі «Тік Ток» його відеозапис, у якому він розповідав як можна незаконно перетнути кордон. Додала, що за весь час знайомства з позивачкою бачить, що вихованням дитини займається виключно вона.
З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.04.2024 № 276/17/01-19 вбачається, що цей орган вважав за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Головним мотивом відмови є відсутність будь-якої інформації про долю батька дитини та неможливість з`ясування його позицію стосовно позбавлення батьківських прав у зв`язку з неможливістю надіслати йому запрошення чи будь-яким іншим чином повідомити його про розгляд даного питання (а.с. 41-42).
Оскільки колегією суддів було встановлено, що у даній справі органом опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради не було проведено обстеження фактичного місця проживання батька дитини у АДРЕСА_2 , не надано відомостей чи вживалися заходи щодо батька для захисту прав дитини; органом опіки та піклування не перевірено чи проживає відповідач, його родичі або близькі батька дитини (з якими по телефону спілкувались працівники служби у справах дітей) за адресою у АДРЕСА_2 , чи наявна у цих осіб інформація про місце перебування відповідача, його актуальні контактні дані, номер телефону, не з`ясовано дійсне ставлення відповідача щодо розв`язання спору про позбавлення його батьківських прав, тому ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 24 березня 2026 року зобов`язано службу у справах дітей Холмківської сільської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.
Рішенням виконкому Холмківської сільської ради Ужгородського району від 30 квітня 2026 року затверджено висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_2 (а.с.12-17 т. 2). У вказаному висновку зазначено, що Ужгородським міськрайонним судом ухвалювалось видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 ; що станом на 19.12.2025 заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_2 складала 107901 грн.; за місцем реєстрації ОСОБА_3 як внутрішньо переміщеної особи у АДРЕСА_2 , нікого не було; власниця будинку у телефонному режимі повідомила, що у будинку ОСОБА_3 не проживає з 2022 року. Орган опіки і піклування вважав за недоцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_2 , оскільки немає змоги з?ясувати його позицію по справі (встановити зв?язок з батьком не вдалось а також не вдалось встановити місце його перебування), а докази про притягнення батька до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов?язків відсутні. 
Представник позивача – адвокат Гумен Н.В. – надіслала заперечення на такий Висновок органу опіки та піклування, вважає його необ?єктивним та таким, що не може слугувати для суду основою для ухвалення судового рішення (а.с. 19-26 т. 2). 
В судовому засіданні апеляційного суду позивач вказала, що боїться відповідача та хоче убезпечити доньку від намагання відповідача в майбутньому заявляти до доньки вимоги щодо його утримання. 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з п. 2 ч. 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. 
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61- 12305св18)).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (див.: постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20)).
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
У розглядуваній справі позивачка доводить, що відповідач вчиняв домашнє насильство, а після серпня 2022 року (з восьмимісячного віку дитини) добровільно самоусунувся від виконання своїх батьківських прав та обов?язків, не бачився з дитиною, не підтримував з нею будь-який зв`язок, не цікавився її життям, не сплачував аліменти. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) 30 червня 2020 року ухвалив рішення у справі «Ilya Lyapin v. russia» (заява № 70879/11), за обставин якої заявник із 2003 року не проживав разом зі своїм сином, 2001 року народження, а з 2004 року не брав участі у вихованні сина та лише час від часу надавав фінансову допомогу. Отже на час позбавлення заявника батьківських прав він не проживав з дитиною на протязі восьми років і не підтримував зв`язок протягом семи років. Дитина була інтегрована в свою родину, глибоко прив`язана до матері, брата та нового чоловіка матері, з яким проживала протягом семи років, та який повністю взяв на себе роль батька і мав намір усиновити дитину.
ЄСПЛ звернув увагу на суперечливі аргументи заявника, який з одного боку пояснював, що вирішив не втручатися у життя сина та дати йому можливість «адаптуватися до нової сім`ї», а з іншого боку вказував, що колишня дружина перешкоджала його контактам з дитиною.
Однак ЄСПЛ не вважав вказані аргументи переконливими, вказавши, що якщо припустити, що заявник добровільно усунувся від життя своєї дитини, щоб дати їй можливість адаптуватися до нового чоловіка своєї матері, то незрозуміло чому цей період «адаптації» тривав сім років. Крім того заявник ніколи не звертався за допомогою до органів опіки та піклування чи національних судів для організації доступу та контактів з дитиною.
На думку ЄСПЛ, заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином - зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, - може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього.
Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і, таким чином, підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини.
ЄСПЛ розглядаючи справи на підставі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово вказував на необхідність поглибленого вивчення національними судами всієї сімейної ситуації і відповідних факторів, а також проведення збалансованої та обґрунтованої оцінки відповідних інтересів кожної особи з постійним прагненням віднайти найкраще рішення для дітей (див. рішення у справах Sahin v. Germany [GC], № 30943/96, §§ 64-68, ECHR 2003-VIII; Sommerfeld v. Germany [GC], № 31871/96, §§ 62-64, ECHR 2003-VIII (витяги); C. v. Finland, № 18249/02, § 52, 09 травня 2006 року; та Z.J. v. Lithuania, № 60092/12, §§ 96-100, 29 квітня 2014 року).
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків, зокрема, про позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, відповідач вчиняв дії, що мають ознаки домашнього насильства, внаслідок чого було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 , а рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2023 у справі № 308/1194/23 було видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 строком на 6 (шість) місяців; ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: тривалий час не спілкується з донькою та не сплачує аліментів, а відтак не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створює умов для можливості розпочати спілкування, налагодити зв`язок, тощо, а тому позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам малолітньої доньки.
Протягом всього розгляду справи (з липня 2024 року) відсутня будь-яка інформація, що відповідач вживав будь-яких заходів щодо налагодження контакту з донькою чи звертався за допомогою до органу опіки та піклування щодо врегулювання обставин, які склалися між ним та його дитиною (оскільки батьки відповідача при спілкуванні в телефонному режимі з працівниками служби у справах дітей Ужгородського міськвиконкому повідомили, що мати дитини чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною). 
Усі встановлені судом обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач, починаючи з восьмимісячного віку дитини, проживав окремо від неї, залишив її проживати з матір`ю, не виконував своїх батьківських обов`язків з серпня 2022 року, не спілкувався із донькою, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні доньки, коштів на утримання та здоровий фізичний та моральний розвиток та зростання дитини у добровільному порядку не надавав, аліменти, що стягуються за рішенням суду - не сплачував, тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання та утримання доньки, не піклувався про її фізичний і духовний розвиток та матеріальне забезпечення. 
Враховуючи, що матеріали справи містять беззаперечні докази, що вказують на свідому бездіяльність відповідача у цій справі щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, умисне нехтування можливостями для поновлення та налагодження контакту з донькою, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але з урахуванням того, що з серпня 2022 року, а також від початку судового процесу, маючи достатньо часу для зміни ставлення до батьківства, здійснення прояву зацікавленості донькою, не змінив свою поведінку по вихованню дитини – тому, на переконання колегії, подібні дії у сукупності свідчать про свідоме та винне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки такий висновок, а також висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача - не відповідає якнайкращим інтересам дитини.
Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Отже, в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі права, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року).
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, як останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної процедури.
Позбавлення судом ОСОБА_3 батьківських прав здійснено згідно із законом - пунктом 2 частини першої статті 164 СК України.
Таке втручання здійснено для захисту емоційного здоров`я та моралі неповнолітньої дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Висновки апеляційного суду. 

Оскільки судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позов. 

Щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга була подана ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд», відтак до сплати підлягав судовий збір у розмірі 1453,44 грн. (1211,2 грн х 150% х 0,8). Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №303710, а отже, відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях, відтак вказана сума судового збору на користь держави підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 . 
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, п.п.1, 3, 4 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гумен Наталія Василівна – задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 – скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовну вимогу ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав – задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ; фактична адреса проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) судовий збір на користь держави в розмірі 1453,44 грн (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні та сорок чотири копійки). Отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) – 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету – 22030106; призначення платежу – *;101; НОМЕР_3 - судовий збір, стягнутий з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь держави, за рішенням № 308/11338/24.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 18 травня 2026 року.

Головуюча:    Судді: