Справа № 128/2388/25 
Провадження № 33/801/708/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 08 червня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:
Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 08 червня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави.
Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 22.06.2025 о 18:25 год. по вул. Вінницька, 1-а, с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук; від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки працівниками поліції за допомогою газоаналізатора Драгер та у найближчому лікувальному закладі КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погодившись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях як водія події і складу адміністративного правопорушення.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального права, а її висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам щодо відсутності однозначної, чіткої та усвідомленої відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Під час розгляду справи він наголошував, що працівниками поліції не було належним чином роз`яснено порядок проходження огляду, право пройти огляд у закладі охорони здоров`я, а також правові наслідки відмови від такого огляду, передбачені частиною першою статті 130 КУпАП. На його думку, із відеозапису не вбачається чіткої та усвідомленої відмови від проходження огляду, а також не підтверджується факт належного роз`яснення зазначених прав і наслідків до моменту такої відмови.
На обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції послався, зокрема, на те, що після відмови від проходження огляду апелянт запитав у поліцейського: «Що далі?», після чого інспектор повідомив, що відносно нього буде складено протокол за частиною першою статті 130 КУпАП. Разом із тим апелянт вважає, що наведена обставина сама по собі не підтверджує, що до моменту висловлення нібито відмови йому було завчасно, чітко та зрозуміло роз`яснено правові наслідки такої відмови.
Крім того, суд не навів у постанові конкретного змісту відеозапису, не зазначив фраз, які підтверджували б факт належного роз`яснення, часу їх проголошення та не обґрунтував, із яких саме даних випливає, що відповідні роз`яснення були надані саме до моменту відмови, а не після того, як працівники поліції вже розцінили його поведінку як відмову від проходження огляду. На переконання апелянта, за таких обставин висновок суду про усвідомлений характер відмови є недостатньо мотивованим та не усуває сумнівів щодо дотримання процедури, передбаченої статтею 266 КУпАП.
Також апелянт звертає увагу, що суд у постанові зазначив про дослідження пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка та доводів захисника, однак не навів, хто саме був допитаний як свідок, які показання він надав та яким чином вони вплинули на висновки суду. На думку апелянта, це свідчить про неповноту мотивування постанови та ускладнює перевірку її законності судом апеляційної інстанції.
Окремо апелянт не погоджується з твердженням працівників поліції щодо наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме різкого запаху алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та тремтіння пальців рук. Він вважає, що зазначені ознаки були зафіксовані працівниками поліції лише формально та не підтверджені належними й об`єктивними доказами. При цьому медичний огляд фактично не проводився, а висновок закладу охорони здоров`я про перебування його у стані алкогольного сп`яніння в матеріалах справи відсутній. Відтак, на його переконання, суд не мав підстав ототожнювати суб`єктивні припущення працівників поліції про наявність ознак сп`яніння з доведеним фактом перебування особи у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом.
Крім того, під час розгляду справи апелянт просив врахувати дані, що характеризують його особу, а саме те, що з 02 березня 2000 року він працює водієм автотранспорту у МПП «Руслана», позитивно характеризується за місцем роботи, має значний водійський стаж, займається волонтерською діяльністю, а робота водієм є його основним джерелом доходу. Однак, на його думку, хоча суд і навів зазначені обставини у постанові, проте фактично не надав їм належної оцінки та не пояснив, чому за наявності сумнівів щодо дотримання процедури огляду та усвідомленості відмови ці відомості не впливають на висновок про доведеність його вини.
Апелянт також посилається на положення статті 252 КУпАП, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, та статті 280 КУпАП, яка покладає на суд обов`язок з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім цього, апелянт посилається на статтю 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також на практику Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України», відповідно до якої доведення вини має випливати із сукупності достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою доказів.
На думку апелянта, у даній справі наявні обґрунтовані сумніви щодо дотримання працівниками поліції процедури, встановленої статтею 266 КУпАП, належного роз`яснення йому порядку проходження огляду та правових наслідків відмови від нього до моменту такої відмови, а також щодо достатності доказів, покладених судом в основу постанови.
В судовому засіданні ОСОБА_1  підтримав доводи апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ “Про національну поліцію”, поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Судом встановлено, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 369695 від 22.06.2025 вбачається, що 22.06.2025 о 18:25 год. по вул. Вінницька, 1-а, с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук; від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки працівниками поліції за допомогою газоаналізатора Драгер та у найближчому лікувальному закладі КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив пункт 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.
Висновки суду першої інстанції про наявність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильними і узгоджуються з дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; поясненнями; рапортом; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5044924 від 22.06.2025 та дослідженим відеозаписом події. 
Докази в сукупності узгоджуються між собою, відображають реальний перебіг події, підтверджують факт відмови правопорушника від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Суд першої інстанції, діючи згідно зі ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, і дійшов вірного висновку порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п. 7 даної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я).
За таких обставин, оскільки за змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні. 
Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння. Не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.
Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан сп`янінням у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан сп`яніння, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
Досліджений судом відеозапис є належним та інформативним доказом у справі, оскільки містить об`єктивну фіксацію подій за допомогою технічного засобу — нагрудного відеореєстратора працівників поліції. Такий доказ позбавлений ознак упередженості чи суб`єктивного сприйняття, має безсторонній характер та забезпечує можливість безпосереднього спостереження за перебігом подій. У зв`язку з цим він підлягає ретельному, повному та всебічному дослідженню у сукупності з іншими доказами у справі.
Зафіксовані на відеозаписі обставини безпосередньо стосуються події адміністративного правопорушення та дозволяють відтворити послідовність дій як працівників поліції, так і особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що має істотне значення для правильного вирішення справи.
Як убачається з матеріалів справи та дослідженого в судовому засіданні відеозапису, працівники поліції зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , а у зв`язку із виявленими порушеннями Правил дорожнього руху України, а саме тим, що водій не надав перевагу у русі службовому автомобілю поліції з увімкненими проблисковими маячками, не користувався ременем безпеки та не увімкнув ближнє світло фар. Законність зупинки транспортного засобу апеляційною скаргою фактично не спростовується.
Під час спілкування із водієм працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя та тремтіння пальців рук. Саме ці ознаки прямо віднесені до ознак алкогольного сп`яніння пунктом 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Відповідно до пунктів 2 та 6 розділу І зазначеної Інструкції за наявності таких ознак поліцейський має законні підстави запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння як із використанням спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу, так і в найближчому закладі охорони здоров`я.
Саме така процедура і була дотримана працівниками поліції.
Із відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Drager», а також роз`яснено можливість пройти огляд у спеціалізованому закладі охорони здоров`я. Незважаючи на це, ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі.
Отже, твердження апеляційної скарги про те, що право пройти огляд у закладі охорони здоров`я йому не роз`яснювалося, повністю спростовується матеріалами справи та відеозаписом, який був безпосередньо досліджений судом.
Крім того, із відеозапису вбачається, що після відмови від проходження огляду ОСОБА_1 намагався запропонувати працівнику поліції «вирішити питання на місці», у зв`язку із чим був попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі. Ці обставини також були зафіксовані технічними засобами відеофіксації та отримали належну оцінку суду першої інстанції.
Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про неналежне роз`яснення порядку оформлення адміністративних матеріалів.
Із дослідженого відеозапису встановлено, що працівники поліції повідомили водію причину його зупинки, роз`яснили, які саме вимоги Правил дорожнього руху України ним порушені, роз`яснили права, передбачені статтею 63 Конституції України, а також права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Після відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом йому також було повідомлено підстави такого відсторонення та роз`яснено, що транспортний засіб буде доставлено на спеціальний майданчик.
Більше того, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 викласти свої пояснення та зауваження у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення. 
При цьому будь-яких заперечень щодо оформлення адміністративних матеріалів, порушення процедури або нерозуміння змісту процесуальних дій останній не висловлював. Навпаки, із відеозапису вбачається, що він повідомив працівникам поліції, що йому все зрозуміло.
За таких обставин твердження апеляційної скарги про те, що відмова від проходження огляду не була усвідомленою, є необґрунтованими та спростовуються поведінкою самого ОСОБА_1 , зафіксованою на відеозаписі.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не навів конкретного змісту відеозапису.
Як убачається із постанови суду, суд першої інстанції не лише зазначив про дослідження відеозапису, а й навів встановлені ним фактичні обставини, зокрема факт керування транспортним засобом, наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння, пропозицію працівників поліції пройти огляд як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, відмову ОСОБА_1 від обох видів огляду, а також обставини пропонування неправомірної вигоди працівнику поліції. Отже, твердження апелянта про відсутність аналізу відеозапису не відповідають змісту оскаржуваної постанови.
Не може бути підставою для скасування постанови і посилання апелянта на те, що після його запитання «що далі?» працівник поліції повідомив про складення протоколу за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зазначена репліка була надана вже після завершення процедури відмови від проходження огляду та лише інформувала водія про подальші процесуальні дії працівників поліції. 
Водночас вона жодним чином не свідчить про те, що до цього моменту ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд чи не було роз`яснено можливість пройти його у закладі охорони здоров`я. Навпаки, саме факт неодноразового пропонування пройти огляд та повторної відмови від його проходження підтверджує усвідомлений характер поведінки водія.
Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про відсутність доказів перебування особи у стані алкогольного сп`яніння через не проведення медичного огляду.
Диспозиція частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає самостійний склад адміністративного правопорушення — відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Таким чином, для наявності складу цього адміністративного правопорушення не вимагається обов`язкового встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння медичним висновком. 
Юридичне значення у даному випадку має саме встановлений факт відмови від проходження огляду, якщо така вимога була заявлена поліцейським відповідно до вимог закону.
Тому відсутність висновку лікаря щодо стану алкогольного сп`яніння не свідчить про недоведеність вини ОСОБА_1 , оскільки проведення такого огляду стало неможливим саме через його відмову.
Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги щодо позитивної характеристики особи, значного водійського стажу, працевлаштування та волонтерської діяльності.
Апеляційний суд не ставить під сумнів зазначені обставини, однак вони характеризують особу правопорушника і самі по собі не спростовують встановлених судом фактичних обставин правопорушення та не свідчать про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Крім того, такі обставини були відомі суду першої інстанції та враховані ним під час вирішення питання про вид адміністративного стягнення, однак не могли бути підставою для звільнення особи від відповідальності за відсутності передбачених законом підстав.
Щодо доводів апеляційної скарги про неповноту мотивування постанови через не наведення змісту показань свідка, апеляційний суд зазначає, що сама по собі відсутність детального викладення таких показань у тексті постанови не свідчить про неправильність висновків суду першої інстанції, оскільки вони підтверджуються сукупністю інших належних і допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду, направленням до закладу охорони здоров`я та відеозаписом, який об`єктивно зафіксував усі істотні обставини події.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи скаржника про те, що суд розглядаючи справу не вжив належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи та підійшов до розгляду справи в спрощеному порядку.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку. Відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення. Разом з тим, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає саме після встановлення факту відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Отже, місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав  ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Оцінивши всі наявні у справі докази відповідно до вимог статей 251, 252 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно встановив фактичні обставини, надав належну правову оцінку дослідженим доказам, правильно застосував норми матеріального права та не допустив істотних порушень норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях скаржника складу правопорушення, суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки судом не було встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 08 червня 2026 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 08 червня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко