П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/5836/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Печений Є.В. 
Суддя-доповідач: Граб Л.С. 
05 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні-а саме: невиплати грошової компенсації за відпустку, як учаснику бойових дій та проведення індексації грошового забезпечення; 
-зобов`язати військову НОМЕР_2 нарахувати та виплатити середній заробіток за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 01.11.2018 по 14.03.2025.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.02.2026 позов задоволено частково:
-визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з несвоєчасною виплатою: індексації грошового забезпечення за період з 23.04.2015 по 28.02.2018 року; грошової компенсації за 42 календарні дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016–2018 роки;
-зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.09.2024 по 14.03.2025 включно у розмірі 75 109 (сімдесят п`ять тисяч сто дев`ять) грн 57 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено про не повне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 (правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 ).
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 01.11.2018 № 241 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби (далі – день звільнення).
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі № 560/19313/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а також індексацію грошового забезпечення за період з 23.04.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням січня 2008 як місяця підвищення доходів, який враховується для розрахунку індексації.
На виконання цього рішення, відповідач у березні 2025 року нарахував і 14.03.2025 виплатив позивачу: 17 126,87 грн – грошова компенсація за 42 доби додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016–2018 роки; 100 794,28 грн – індексація грошового забезпечення за період 23.04.2015–28.02.2018 року.
Факт і дата виплати підтверджуються інформацією військової частини, довідками про нарахування та платіжними інструкціями № 973, 974 від 14.03.2025 року, наданими у матеріали справи.
В подальшому, позивач звернувся до суду з позовом щодо зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за невчасний розрахунок при звільненні.
Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
За змістом статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин; даліЗакон № 2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Визначаючись щодо середнього заробітку за несвоєчасну виплату позивачу індексації грошового забезпечення, колегія суддів вказує на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що середньоденний розмір грошового забезпечення позивача, виходячи з довідки за вересень і жовтень 2018 року, становить 414,97 грн.
Період з 15.09.2024 по 14.03.2025 включно становить 181 календарний день.
Розмір відшкодування за статтею 117 КЗпП України за обраний період обчислюється як добуток середньоденного заробітку та кількості днів затримки: 414,97 грн х 181 день = 75 109,57 грн.
Отже, колегія суддів, виходячи із висновків Верховного Суду, висловлених у справі № 560/11489/22, погоджується з сумою середнього заробітку, визначеного судом першої інстанції в розмірі 75 109 грн 57 коп.
Поряд з цим, суд першої інстанції, помилково зобов`язав нарахувати та виплатити позивачу кошти в розмірі 75 109 грн 57 коп. тоді як виходячи із норм статті 116 КЗпП України, такі підлягають стягненню.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно змінити рішення суду першої інстанції в його зобов`язальній частині. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року змінити.
Абзац третій резолютивної частини рішення викласти наступним чином:
"Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.09.2024 по 14.03.2025 включно у розмірі 75 109 (сімдесят п`ять тисяч сто дев`ять) грн 57 коп."
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 		Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.