Дата документу 25.05.2026 Справа № 335/10724/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/10724/25 Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/807/728/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" Клименка Тараса Васильовича на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») в особі представника Танцуріної Є.В. звернулося до суду з позовом до з ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначала, що 20.03.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою укладено Договір № 493582-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
20.03.2024 року позивачем направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 493582-КС-001 про надання кредиту, яку остання прийняла на умовах, визначених офертою.
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7503, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (Далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір).
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,15288411 процентів за кожен день користування Кредитом.
Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. 
Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. 
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).
Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 493582-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 493582-КС-001 Позичальника ОСОБА_1 , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.
Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 493582-КС-001 ОСОБА_1 , на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором № 493582-КС-001 на загальну суму 2 200,00 грн.
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Відповідно до пункту 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі за текстом - «Проценти за користування кредитом»), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. 
Відповідно до п. 5.1. Правил, які у відповідності до пункту 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.
ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 09.10.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 493582-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 41 236,38 грн, що складається з:
- суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн;
- суми прострочених платежів по процентах - 30 207,03 грн;
- суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; 
- суми прострочених платежів за комісією - 1 029,35 грн
Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1  на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за Договором№ 493582-КС-001 про надання кредиту від 20.03.2024 в сумі 41 236,38 гривень, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 гривні, суми прострочених платежів по процентах - 30 207,03 гривні, сума заборгованості по штрафам - 0,00 грн., суми прострочених платежів за комісією - 1 029,35 гривня, та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Заочним рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором № 493582-КС-001 від 20.03.2024 у розмірі 23 840 гривень 00 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судовий збір у розмірі 1 400 гривень 46 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" Клименко Т.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором, а саме: змінити загальну стягнену суму з 23 840,00 гривень на нову суму 41 236 гривень 38 копійок. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін; здійснити розподіл судових витрат у справі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції здійснив хибне ототожнення процентів, які нараховуються протягом строку кредитування в якості правомірної плати за користування кредитними коштами, наданими йому Позивачем у відповідності до умов Кредитного договору (статті 1048 та 1056-1 ЦК України) та процентів, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання, тобто у випадку, коли сума кредиту за Кредитним договором не повертається Позичальником у визначений ним строк (частина друга статті 625 ЦК України); помилково сприйняв норм ЦК України, ЦПК України та існуючої судової практики щодо, начебто, можливості суду зменшувати розмір процентів за Кредитним договором, які нараховуються протягом строку кредитування (статті 1048 та 1056-1 ЦК України), з огляду на нижчезазначене.
Так, законодавство чітко розрізняє поняття: «проценти за користування кредитом - як проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у кредитному договорі та під якими розуміються проценти за правомірне користування кредитними коштами, розмір яких визначається в кредитному договорі, та проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. 
Відповідно, враховуючи зазначену різну правову природу вказаних процентів, вони не є тотожними за своєю суттю, а відтак, це обумовлює різні правові наслідки можливості їх нарахування та обов`язковості їх нарахування кредитором та сплати боржником: якщо проценти за користування кредитом є основною суттєвою умовою кредитного договору і обов`язок їх сплати позичальником обумовлений нормами статей 629 та 1056-1 ЦК України (договір та всі його умови є обов`язковими для позичальника, який повинен в обов`язковому порядку сплатити такі проценти позикодавцю), то проценти, нараховані за межами строку кредитування на підставі норм статті 625 ЦК України (проценти річні) є заходами цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання умов договору та/або за порушення його умов (неповернення кредиту та несплату процентів за користування кредитними коштами в строки, визначені в кредитному договорі) та саме нарахування і подальше стягнення такого виду процентів спрямовані на компенсацію майнових втрат особи (в даному випадку - Позивача), що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (в даному випадку - Відповідачем), тобто, носять компенсаційний (компенсаторний) характер. 
Зауважує, що Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані на залишок по тілу кредиту у межах строку дії договору, який був встановлений умовами Договору № 493582-КС-001 про надання кредиту від 20.03.2024 р. і закінчувався 04.09.2024 р.
Отже, рішення суду оскаржується в частині розміру стягнутих процентів у сумі 17 396,38 грн., в іншій частині - в частині стягнення заборгованості за кредитом та комісії не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд у цій частині рішення суду першої інстанції не переглядає.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів у розмірі 17 396,38 грн.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).
Судове рішення зазначеним вимогам закону повною мірою не відповідає.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існували кредитні правовідносини, які виникли на підставі договору № 493582-КС-001 про надання кредиту від 20.03.2024, укладеного в електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства. Факт надання позивачем відповідачу кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн та невиконання відповідачем зобов`язань щодо їх повернення суд визнав доведеним. Також суд дійшов висновку, що з умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» вбачається, що встановлення комісії за надання кредиту є правомірним.
Разом з тим, суд першої інстанції виснував, що вимога позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за договором № 493582-КС-001, укладеним 20.03.2024 з 05.09.2024 по 17.10.2025 задоволенню не підлягає. Так, за умовами укладеного між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачкою кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а остання зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі до 04.09.2024 та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14 540,00 грн. Доказів погодження інших строків нарахування процентів за договором № 493582-КС-001 від 20.03.2024 суду не надано. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування за договором № 493582-КС-001 від 20.03.2024 у розмірі 14 540,00 грн., після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Проте, погодитися з такими висновками суду в повній мірі не можна з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.03.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 був укладений договір № 493582-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с. 23 -27).
Відповідно до п. 2.1 договору Кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА».
Строк, на який надається Кредит: 24 тижня (п. 2.3 Договору).
Стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 2,00, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15288411, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку (п. 2.4).
Відповідно до п. 2.5 Договору комісія за надання Кредиту: 1 500,00 грн. Розмір Комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір Комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Супровідні послуги відсутні, тарифи не змінні впродовж дії Договору, зміна будь-яких умов здійснюється шляхом укладання додаткової угоди до договору.
Відповідно до п. 2.6 Договору загальний розмір наданого кредиту: 10 000 гривень.
Строк дії договору: до 04.09.2024 (п. 2.7. Договору). 
Орієнтована загальна вартість наданого Кредиту: 26 040 грн (п.2.8 Договору).
Загальні витрати за кредитом: 16 040 грн. (п. 2.9 Договору).
Орієнтована реальна річна процентна ставка: 9 249,88 процентів (п. 2.10 Договору).
Денна процентна ставка: 0,95 процентів (п. 2.11 Договору).
Дата видачі Кредиту: 20.03.2024, дата повернення Кредиту: 04.09.2024 (п. 2.12, п. 2.13 Договору).
Сторони погодили графік платежів (п. 3.2.3 Договору).
У цей же день, 20.03.2024 року, сторонами була підписана Пропозиція (оферта) укласти договір № 493582-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с. 29-33) та підписано прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір № 493582-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с. 34-38).
Акцепт був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7503.
Відповідно до анкети клієнта від 09.10.2025 ОСОБА_1 20.03.2024 отримала кредит у сумі 10 000 грн (а.с. 28).
Згідно з підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПРОФІТГІД», платник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» суму 10 000 гривень перерахувало на платіжну картку № НОМЕР_3 , код авторизації - 666705; призначення платежу - Перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_4 зг. до кредитного дог. №493582-КС-001 від 20.03.2024 Без ПДВ (а.с. 39).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом та довідки про стан заборгованості станом на 17.10.2025 заборгованість відповідачки перед ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» складає 41 236,38 гривень, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000 гривень, суми прострочених платежів по процентах - 30 207,03 гривень, суми прострочених платежів за комісією - 1 029,35 гривня.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Встановлено, що Договір № 493582-КС-001 про надання кредиту від 20.03.2024 був укладений між сторонами в електронній формі через інформаційно-комунікаційну систему позивача. Під час оформлення договору відповідач зазначив власні персональні дані, пройшов ідентифікацію в системі кредитодавця, підтвердив умови кредитування та ввів одноразовий ідентифікатор, що свідчить про його вільне, усвідомлене та добровільне волевиявлення на укладення відповідного правочину.
Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з його умовами та взяв на себе зобов`язання щодо повернення отриманих кредитних коштів і сплати передбачених договором платежів. Факт перерахування позивачем кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн на банківську картку, зазначену відповідачем, підтверджений матеріалами справи.
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували обставини отримання кредитних коштів відповідачем, належність засобів зв`язку, використаних при укладенні договору, або належність банківського рахунку, на який були зараховані кошти. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та наявність у нього заборгованості за тілом кредиту та за комісією, що є правовою підставою для їх стягнення.
Наявність кредитних правовідносин, факт отримання відповідачем кредитних коштів та їх неповернення сторонами не заперечується і в апеляційному порядку не оскаржується, у зв`язку з чим зазначені обставини не є предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині визначення розміру процентів, що підлягають стягненню.
Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Бізнес Позика», звертаючись до суду з позовом, просило, окрім стягнення заборгованості за тілом кредиту та комісією, також стягнути складову повної вартості кредиту, зокрема заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитними коштами. Відтак предметом судового розгляду було, у тому числі, питання правомірності нарахування та розміру процентів за користування кредитом.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній з 24 грудня 2023 року (з урахуванням змін, внесених Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року), максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 відсотка.
Зі змісту статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» убачається, що законодавець чітко розмежував та водночас пов`язав між собою такі категорії, як реальна річна процентна ставка, денна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача. Так, частиною першою цієї статті визначено, що реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, а частиною другою передбачено, що для цілей обчислення як реальної річної процентної ставки, так і денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
Згідно з п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023).
Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Згідно з карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року.
Тобто, з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (до 22.04.2024) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5 %.
Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів.
Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).
На підставі частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21.08.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%.
Частиною четвертою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Пунктом 1-2 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено поняття «денна процентна ставка» як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Тобто, денна процентна ставка є розрахунковою величиною за спеціальною формулою, що базується на показниках загальних витрат за споживчим кредитом, його загальним розміром та строком кредитування, максимальний розмір якої визначений вказаним вище Законом.
Враховуючи, що договір № 493582-КС-001 про надання кредиту укладений 20.03.2024, тобто після внесення відповідних змін до Закону України «Про споживче кредитування», а отже, на нього поширюються загальні приписи частини п`ятої статті 8 цього Закону щодо граничного розміру денної процентної ставки у 1 %. 
Колегія суддів зауважує, що розмір денної процентної ставки, передбаченої договором, не узгоджується із розміром денної процентної ставки, передбаченої Законом. А тому проценти за договором необхідно розрахувати, виходячи зі ставки 1%.
Тому за період з 20.03.2024 по 04.09.2024 року проценти повинні нараховуватись відповідно до частини 5 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" за денною ставкою 1%, що за 168 днів складає 16 800 грн (10 000х1%х168).
Тому, зважаючи на засади диспозитивності цивільного судочинства, за заявлений позивачем період, а саме з 20.03.2024 по 04.09.2024 року, до стягнення підлягає 16 800 грн сума прострочених платежів за процентами.
Вимоги позивача у частині стягнення процентів за користування кредитом понад розмір, визначений законом, задоволенню не підлягають. 
Боржником було частково сплачено на погашення кредиту з порушенням графіку за Договором № 493582-КС-001 про надання кредиту 2 200,00 гривень, з яких: по тілу кредиту - 0,00 грн., по процентам - 1 729,35 грн., по комісії - 470,65 грн.
Таким чином, у Боржника утворилась заборгованість за Договором № 493582-КС-001 про надання кредиту в розмірі 26 100 грн, що складається з:
- суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн; 
- суми прострочених платежів по процентах - 15 070, 65 грн (16 800 - 1 729,35); 
- суми прострочених платежів за комісією - 1 029,35 грн. (1 500 - 470,65).
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 26 100 грн.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.
Щодо судових витрат у вигляді сплати судового збору.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем у даній справі при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн. (а.с. 12), при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 3 633,60 грн. (а.с. 102).
При зверненні до суду з позовом представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 41 236,38 грн, за результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 26 100 грн, отже, за результатом апеляційного перегляду справи позовні вимоги задоволені на 63,29%. 
Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних та апеляційних вимог, з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 1533,14 грн., в суді апеляційної інстанції - 2 299,71 грн, а всього - 3 832,85грн. 
Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» Клименка Тараса Васильовича задовольнити частково. 
Заочне рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2026 року у цій справі змінити в частині визначеної до стягнення суми заборгованості.
Збільшити розмір заборгованості за Договором № 493582-КС-001 про надання кредиту від 20.03.2024, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» з 23 840,00 грн до 26 100 (двадцять шість тисяч сто) грн. 00 коп.
Змінити розподіл судових витрат. 
Збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» судового збору з 1 400,46 грн до 3 832 (три тисячі вісімсот тридцять дві) грн 85 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 25 травня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко