РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року 	справа № 580/5676/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Гайдаш В.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київський області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Київський області (далі – відповідач ), в якому позивачка просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії від 16.04.2026 №230750003692, прийняте начальником відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області Світланою Рябець;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.03.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику освіти, з урахуванням рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13.12.2024 у справі №691/1374/24 та ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 02.01.2025 у справі №691/1374/24.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачкою зазначено, що на її думку відповідач протиправно відмовив у нарахуванні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику освіти, з урахуванням рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13.12.2024 року по справі №691/1374/24 та ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 02.01.2025 року по справі №691/1374/24.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 02.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив про те, що у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, утому числі цим Положенням, та наказами Фонду. Стаття 51 Закону України “Про пенсійне забезпечення” визначає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Відповідно до п.2-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), особи, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017 р.) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їх зверненням з дотриманням умов передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 з урахуванням норм статті 28 Закону. Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, які станом на 1 квітня 2015 року набули не менше 25 років, до 01.01.2016 року не менше 25 років і 6 місяців, до 11.10.2017 року не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу. Пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію (стаття 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення»). Страховий стаж позивачки становить 34 роки 4 місяці 20 днів. Стаж роботи що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 10.10.2017 становить 25 років 5 місяців 7 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Враховуючи вище зазначене, рішенням Головного управління від 25.03.2025 №230750003692 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, оскільки позивачка не набула необхідного спеціального стажу роботи.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 18.03.2025 позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років, як педагогічному працівнику.
Рішенням від 25.03.2025 №230750003692 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відмовило позивачці у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років. У рішенні відповідач зазначив, що вік заявниці 51 рік, страховий стаж становить 34 років 4 місяці 20 днів, в тому числі спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років станом на 10.10.2017 – 25 років 5 місяців 7 днів. Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено призначення пенсії за вислугу років, зокрема, працівникам освіти за наявності спеціального стажу роботи, які станом до 11.10.2017 набули такого стажу не менше 26 років 6 місяців.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням відповідача позивачка у 2025 році звернулась до суду.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 у справі №580/4483/25 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 25.03.2025 № 230750003692 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.03.2025 про призначення пенсії та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.
На виконання вимог вищезазначеного рішення суду відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 18.03.2025 про призначення пенсії та прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії від 16.04.2026 №230750003692, так як посада «старша піонервожата» не передбачена Переліком № 909 та не підлягає до зарахування до стажу педагогічного працівника.
Позивачка не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, звернулась до суду із даним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до 02.03.2015) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі – Закон № 213-VIII) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі – Закон № 911-VIII) внесені зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема у пункті «е» в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років і; доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим.
Отже, пункт «е» у зазначеній редакції визначав, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Рішенням від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Конституційний Суд України вказав, що положення п. «а» ст. 54, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п. «а» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст. ст. 1, 3, ч. 3 ст. 22, ст. 46 Основного Закону України.
Також, Конституційний Суд України зазначив, що положення п. «а» ст. 54, ст. 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням ст. ст. 1, 3, 46 Основного Закону України.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 положення п. «а» ст. 54, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Тобто зазначені положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 втратили чинність з 4 червня 2019 року.
У спірних правовідносинах слід звернути увагу на принцип правової визначеності, як один із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.
Неврахування відповідачем у спірних правовідносинах норм п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у редакції чинній до внесення до неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, не відповідає принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України.
Отже, з 4 червня 2019 року при призначенні пенсії за віком необхідно керуватися статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення до неї змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, які визнано неконституційними.
Враховуючи вищевикладені обставини, на день звернення позивачки із заявою про призначення пенсії за вислугу років, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачав, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Суд встановив, що відмовляючи у задоволенні заяви про призначення позивачці пенсії відповідач зазначив, що ОСОБА_1 станом на 11 жовтня 2017 року не набула достатньо спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії, так як посада «старша піонервожата» не передбачена Переліком № 909 та не підлягає до зарахування до стажу педагогічного працівника.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV.
03 жовтня 2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:
«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».
Таким чином, враховуючи положення п. 2-1 та п. 16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.
Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду висловлені у постанові від 27 липня 2022 року у справі № 440/1286/20.
Суд встановив, що відповідно до трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 13.09.1990, позивачка у період з 07.09.1990 до 11.09.2003 працювала на посаді старшої піонервожатої в Орловецькій середній школі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1436 від 26.09.2002, затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Згідно з даним Переліком, користуються правом на призначення пенсії за вислугу років особи, які працювали в загальноосвітніх навчальних закладах на посадах учителів, логопедів, вчителів-логопедів, вчителів-дефектологів, викладачів, навчальних сурдопедагогів, тифлопедагогів, вихователів, завідуючих та інструкторів слухових кабінетів, директорів, завідуючих їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Таким чином, Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, не передбачає посади старшої піонервожатої.
Проте, пунктом 3 приміток до зазначеного Переліку передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Це пов`язане з тим, що постановою колегії Мінпраці УРСР від 29.03.1991 № 25 «Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати й посадових окладів працівників народної освіти в Українській РСР» замість посади старшого піонервожатого з 01.04.1991 введена посада педагога-організатора. Із того часу в жодному нормативному акті немає посади старшої піонервожатої і відповідно не визначені для неї посадові оклади.
Відповідно до Методичних рекомендацій із питань порядку формування штатів загальноосвітніх навчально-виховних закладів, наданих Міністерством освіти і науки України від 19.06.2001 №1/9-234, посада педагога-організатора ототожнюється з посадою старшого вожатого та вводиться у школах залежно від кількості 1-9 класів, виходячи з відповідних нормативів.
При цьому, в листі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 06.10.2011 №10/2-724 стверджується про ідентичність посадових обов`язків працівників, які займають посади педагогів-організаторів або старших вожатих, та відповідно про можливість зарахування періоду роботи на посаді старшого вожатого до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що оскільки посадові обов`язки за цими посадами ідентичні, період роботи на посаді старшого піонервожатого може бути зарахований до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Відтак, дії відповідача щодо не зарахування в повному обсязі стажу роботи позивачки з 07.09.1990 до 11.09.2003 на посаді старшої піонервожатої в Орловецькій середній школі є протиправними та такими, що тягнуть за собою несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів позивача, тому суд керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивачки від порушень з боку суб`єкта владних повноважень дійшов висновку зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 період її роботи з 07.09.1990 до 11.09.2003 на посаді старшої піонервожатої в Орловецькій середній школі до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику освіти та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.03.2025 про призначення пенсії за віком.
За таких обставин суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії від 16.04.2026 №230750003692 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати ОСОБА_1 період її роботи з 07.09.1990 до 11.09.2003 на посаді старшої піонервожатої в Орловецькій середній школі до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику освіти.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.03.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику освіти, з урахуванням рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13.12.2024 у справі №691/1374/24 та ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 02.01.2025 у справі №691/1374/24.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ