Єдиний унікальний № 371/1017/24
Номер провадження № 2/371/55/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2026 р.        м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Геліч Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю,

УСТАНОВИВ :
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 (далі–позивач) звернувся до Миронівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 (далі –відповідач) про відшкодування шкоди, завданою бездіяльністю посадової особи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.05.2022 року він звернувся до Богуславського районного суду Київської області із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 358/777/21 від 29 грудня 2021 року, яка розглядалася Богуславським районним судом під головуванням судді Кіхтенка С.О.
Головуючим суддею для розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами Богуславським районним судом було визначено суддю Кіхтенка С.О. Однак, як зазначає позивач, протягом більше двох років заява від 28.05.2022 року, суддею не розглядалася. Заявник неодноразово звертався до працівників суду, безпосередньо до секретаря і помічника судді Кіхтенка С.О. з проханням передати звернення заявника про прискорення розгляду заяви, однак суддя на це ніяк не відреагував.
Така бездіяльність судді Кіхтенка С.О. викликала сумнів в його неупередженості, тому, заявником було подано заяву до Богуславського районного суду про відвід судді Кіхтенка С.О. від участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 358/777/21 від 29 грудня 2021 року. Однак, суддя Богуславського районного суду Романенко К.С. в ухвалі від 28 листопада 2022 року зазначила, що порушення суддею термінів судового розгляду заяви не свідчить про упередженість судді, тому відмовила у задоволенні заяви про відвід судді Кіхтенка С.О. у справі № 358/777/21.
Позивач зазначає, що йому невідомі причини ухиляння від виконання своїх обов`язків суддею Кіхтенко С.О. і таке ставлення до невиконання своїх обов`язків, а саме затягування та несвоєчасний розгляд справи, вважає порушенням Законів та Конституції України, умисним знущанням і приниженням позивача. Такі дії свідчать не тільки про упередженість, а й про службову недбалість судді ОСОБА_2 . Також позивач звертався до Богуславського районного суду із заявами, на бездіяльність судді Кіхтенка С.О., однак у наданих відповідях від 10.11.2023 року і від 27.12.2023 року суддя Богуславського районного суду Тітов М.Б. зазначив, що дата розгляду справи суддею не визначена і отримати будь-які пояснення не вдається. Така бездіяльність судді Богуславського районного суду ОСОБА_2 завдала позивачу велику шкоду, оскільки він розраховував отримати кошти за викрадений гараж і вилікуватися від захворювань. 
На думку позивача, шкоду, яку завдав суддя ОСОБА_3 , неналежним виконанням своїх службових обов`язків, складається з вартості вкраденого гаража, це двісті тисяч гривень (п`ять тисяч доларів США) і упущеної вигоди, яка становить більше ста тисяч гривень.
Позивач просить суд визнати дії судді Кіхтенка С.О. як неналежне виконання службових обов`язків і стягнути штраф в розмірі двохсот п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Процесуальні дії у цивільній справі.
16.07.2024 позивач звернувся до суду із вказаним цивільним позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від  справу передано для розгляду судді Миронівського районного суду Київської області ПоліщукуА.С.
Розпорядженням керівника апарату Миронівського районного суду Київської області Тимошенка І.А. від 20.11.2025 прийнято рішення про повторний авторозподіл справи за вказаним позовом.
Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Геліч Т.В. від 04.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Позивач ОСОБА_1 про розгляд справи повідомлений належним чином.
09.12.2025 року відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі за місцем його проживання.
Відповідачу роз`яснено його право надіслати до суду відзив на позовну заяву та усі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі. Копія ухвали з копією позовної заяви та доданих документів, надіслана судом на адресу реєстрації відповідача, проте поштове відправлення із копією ухвали повернулось до суду.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 25.03.2026 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільної справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну судового засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. 
Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 про проведення підготовчого судового засідання був повідомлений належним чином про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України".
Відповідно до ухвали Миронівського районного суду Київської області від 22.04.2026 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та цивільну справу призначено до судового розгляду по суті.
Враховуючи, що сторони у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Перевіривши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позову, у якому належить відмовити повністю з таких мотивів.
Як убачається із позовної заяви позивача, Богуславський районний суд призначив розглядати заяву від 28.05.2022 року, яка на момент подання заяви до Миронівського районного суду не розглянута. Однак, як слідує з реєстру судових рішень, 22.11.2022 Богуславським районним судом було постановлено ухвалу у справі 358/777/21, якою відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді у розгляді заяви (справа №358/777/21, провадження №1-о/358/1/22) за позовною заявою від 28.05.2022 за нововиявленими обставинами про скасування постанови слідчого Богуславського відділення поліції Миронівського відділу ГУ НП в Київській області від 31 липня 2017 року про закриття кримінального провадження №12016110090000292 від 11.06.2016. Також у реєстрі судових рішень у справі 358/777/21 є ухвала Богуславського районного суду від 20 грудня 2021, якою в задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до слідчого судді та подання скарги на постанову про закриття кримінального провадження - відмовлено. Скаргу на постанову слідчого Богуславського відділення поліції Миронівського відділу ГУ НП в Київській області Денисенка А.П. про закриття кримінального провадження № 12016110090000292 від 11.06.2016 року - повернуто особі, яка її подала. Роз`яснено заявнику, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом. 
У подальшому суддею Богуславського районного суду було постановлено ухвалу від 25.07.2024 року з тексту якої вбачається, що ухвалою слідчого судді Богуславського районного суду Київської області від 20 грудня 2021 року, залишеної без змін ухвалу Київського апеляційного суду від 16.02.2022 року, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до слідчого судді та подання скарги на постанову про закриття кримінального провадження №12016110090000292 від 11.06.2016 року та повернуто скаргу особі, яка її подала. Також у зазначеній ухвалі повідомляється, що 28.06.2022 року до Богуславського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про перегляд справи за нововиявленими обставинами, у якій він просить суд скасувати постанову слідчого від 31.07.2017 року про закриття кримінального провадження за № 12016110090000292 від 11.06.2016 року і поновити провадження згідно зі ст. 356 КК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2022, головуючим суддею у справі визначено суддю Кіхтенка С.О. Останнім справа по суті не розглянута. Згідно розпорядження керівника апарату Богуславського районного суду Київської області № 123 від 25.06.2024 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, Засад використання автоматизованої системи документообігу Богуславського районного суду Київської області та рішення зборів суддів Богуславського районного суду Київської області від 19.06.2024 № 9, у зв`язку із припиненням трудових відносин судді ОСОБА_2 (звільнення судді Богуславського районного суду Київської області Кіхтенко С.О. на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України), здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області від 03.07.2024 року, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишена без руху, у зв`язку з недотриманням вимог, передбачених ст.462 КПК України та заявнику надано семиденний строк з дня вручення йому ухвали про залишення заяви без руху, інакше заява буде повернута заявнику. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №06 002 759 866 63 та довідки працівника поштового зв`язку, яке повернулося на адресу суду 23.07.2024 вбачається, що заявник ухвалу про залишення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без руху не отримав по причині: «за закінченням терміну зберігання». Тобто, станом на 25 липня 2024 року заявник не усунув недоліки, зазначені в ухвалі Богуславського районного суду Київської області від 03.07.2024 року. У зв`язку з цим Заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, разом з доданими до неї матеріалами повернуто заявнику.
Таким чином, заяви позивача були повернуті заявнику або залишені без руху у зв`язку з об`єктивними обставинами. 
Позивач обгрунтовуючи шкоду, яку завдав суддя Кіхтенко С.А., зазначає, що своїми незаконними діями і бездіяльністю, надмірною тривалістю судового розгляду, заподіяли йому, істотної шкоди. Проте на підтвердження своїх вимог, зокрема, неправомірних дій відповідача, спричинення йому моральної шкоди позивач не надав жодних доказів.
Згідно з частиною першою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.
Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.
Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.
Тобто, якщо позивач вважав, що суд допустив порушення норм права під час розгляду його справи, вони мали можливість оскаржити ухвалені у цих справах судові рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.
Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).
Зазначений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя.
Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. 
Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах: від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частина 11 ст.49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачає відшкодування шкоди, завданої тривалим розглядом справи.
Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, провадження № 14-4цс19 та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18.
Позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема, неправомірних дій відповідачів, спричинення йому моральної шкоди.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не доведено вини відповідача у спричинені шкоди позивачу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду виготовлено 25.05.2026 р.

Суддя           Тетяна ГЕЛІЧ