П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/12779/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
28 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у позивачки права на перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, неправильно витлумачив положення статей 30, 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ та безпідставно ототожнив її правовий статус із дитиною померлого, яка має право на таку пенсію виключно за умови встановлення інвалідності до досягнення 18-річного віку, не врахувавши, що позивачка є непрацездатним членом сім`ї за віком та має право на відповідний вид пенсії за умови перебування на утриманні померлого, що підтверджується наданими доказами спільного проживання та суттєвої різниці у розмірах доходів, які судом належним чином не оцінені.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачка перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Хмельницькій області отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 - батько позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 на день смерті був інвалідом 2 групи, отриманої в період проходження військової служби, перебував на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", що підтверджується наявними документами з пенсійної справи померлого ОСОБА_2 НОМЕР_2 .
На день смерті разом з померлим військовим пенсіонером ОСОБА_2 проживала його донька - позивачка ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою №Л-03-13667 від 14.04.2023. А власне сам факт родинний стосунків підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 та свідоцтвом про одруження (зміна прізвища " ОСОБА_3 " та " ОСОБА_4 ").
18.01.2024 позивачка звернулася до територіального управління Пенсійного фонду із заявою про перехід з одного виду пенсії (пенсії за віком) на інший (по втраті годувальника (батька) ОСОБА_2 .
Листом від 01.02.2024 відповідач повідомив про відсутність підстав для призначення пенсії в разі втрати годувальника.
Позивачка оскаржила такі дії/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в судовому порядку.
Так, як свідчать матеріали справи, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/4250/24 від 23.07.2024, яке набрало законної сили згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, судом визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо прийняття рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.01.2024 про перехід з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2024 про перехід з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника у порядку та спосіб, передбачені Постановою Правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30.01.2007 №3-1.
На виконання зазначеного рішення суду у справі №560/4250/24, відповідач надіслав на адресу позивачки рішення №ХС28284 від 16.01.2025, яким відмовлено останній у переході з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника. Підставою для відмови в переході з одного виду пенсії на інший зазначено, що у поданих позивачем документах відсутні відомості про визнання її особою з інвалідністю до досягнення нею 18 років, а тому відсутні підстави для призначення їй пенсії у разі втрати годувальника (перехід з одного виду пенсії на інший).
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог виходив із того, що долучені до справи докази не підтверджують наявність у позивача визначених у статті 30 Закону № 2262-ХІІ умов, необхідних для призначення пенсії по втраті годувальника, в тому числі і доказів перебування позивачки на повному утриманні її батька. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (Закон №1058-IV).
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Разом з тим, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі також Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Згідно зі статтею 29 Закону № 2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Відповідно до статті 30 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому, братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.
Статтею 31 Закону № 2262-XII деталізовано, хто з членів сім`ї померлого вважається утриманцем. А саме, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за №135/13402 (далі - Порядок №3-1), заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого годувальника, який отримував пенсію відповідно до Закону, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії (додаток 1 до цього Порядку)) … подається заявником до органу, що призначає пенсію.
Пунктом 11 Розділу І Порядку №3-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом).
Перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника, визначені пунктом 3 розділу ІІ Порядку №3-1.
Зокрема, такими документами, серед іншого, є: 1) подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом) (якщо пенсія померлому годувальнику органом, що призначає пенсію, не призначалась); 2) витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю/ з визнанням судом безвісно відсутнім (якщо годувальник помер (загинув) / пропав безвісти у період проходження служби) або його копія; 3) свідоцтво про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим; 4) документи, що засвідчують родинні відносини непрацездатних членів сім`ї з померлим годувальником, які передбачені пунктом 12 цього розділу; 5) документи про перебування непрацездатних членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника (крім непрацездатних дітей; непрацездатних батьків і дружини (чоловіка) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби), які передбачені пунктом 13 цього розділу; …..
Так, означеним вище пунктом 13 розділу ІІ Порядку №3-1 передбачено, що за документи про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї приймаються:
1) відомості про проживання (разом з годувальником за однією адресою), або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт;
2) рішення суду про встановлення факту перебування непрацездатного члена сім`ї на утриманні померлого годувальника.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач разом із заявою про переведення на пенсію у разі втрати годувальника за померлим батьком як член сім`ї, що перебувала на його утриманні додала довідку №Л-03-13667 від 14.04.2023 управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, відповідно до якої померлий військовий пенсіонер ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 дійсно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також довідки про доходи померлого ОСОБА_2 та позивачки відповідно до яких прослідковується, що пенсія померлого ОСОБА_2 більше ніж в 5 разів перевищувала пенсію позивачки ОСОБА_1 (27066,92 грн. до 4251,31 грн.).
Надаючи оцінку вказаним доказам в контексті того, чи є вони належними та достатніми для підтвердження факту перебування позивачки на повному утриманні, колегія суддів зважає на таке.
Дійсно, системний аналіз положень статей 30, 31 Закону №2262-ХІІ дає суду підстави зробити висновок, що відповідні норми не обмежують право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника виключно випадками встановлення інвалідності до досягнення 18-річного віку, оскільки таке право також може виникати у непрацездатних членів сім`ї за умови доведення факту їх перебування на утриманні померлого годувальника. При цьому, як вже наголошувалося вище, відповідно до статті 31 Закону №2262-ХІІ, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, обов`язок доведення факту перебування на утриманні покладається на позивача як на особу, яка заявляє відповідні вимоги.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачка перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком, а на підтвердження перебування на утриманні померлого годувальника надала довідку про спільне проживання та відомості про різницю у розмірах пенсій.
Однак, сам по собі факт спільного проживання з померлим та значна різниця у розмірах доходів не є достатніми та беззаперечними доказами того, що допомога померлого була для позивача постійним і основним джерелом засобів до існування у розумінні статті 31 Закону №2262-ХІІ. Такі обставини можуть свідчити лише про можливість надання допомоги, але не підтверджують її систематичність, визначальний характер та фактичну залежність позивача від цієї допомоги.
Доводи позивачки про те, що надана нею довідка №Л-03-13667 від 10.04.2023 про спільне проживання в одному помешканні підтверджує факт перебування її на утриманні згідно п.п. 1 п. 13 розділу ІІ Порядку №3-1 колегією суддів відхиляються, оскільки за змістом цієї довідки можна встановити лише факт спільного проживання, проте жодних відомостей чи інформації про перебування на утриманні у ній не відображено.
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували перебування позивача на повному утриманні померлого або отримання від нього постійної матеріальної допомоги як основного джерела існування (зокрема, рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні), позивачем до матеріалів справи не надано.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що за встановлених судом першої інстанції обставин недоведеності факту перебування позивачки на утриманні померлого батька, що є обов`язковою умовою для призначення такого виду пенсії, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення про відмову позивачці в призначені пенсії в разі втрати годувальника.
Одночасно із цим позивачу необхідно роз`яснити, що остання не позбавлена можливості повторно звернутися до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника за умови підтвердження належними доказами факту її перебування на утримані померлого годувальника. 
Отже, оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.