СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/6226/25
пр. № 2/759/690/26
29 квітня 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Твердохліб Ю.О.,
за участю секретаря судових засідань Жиглій Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івко Юлія В`ячеславівна про визнання права власності на спадкове майно,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Івко Ю. В., про визнання права власності на спадкове майно.
Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_2 .
30 квітня 2024 року вона звернулася з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Івко Ю. В. про прийняття спадщини після смерті її сина, в якій вказала, що спадщину вона приймає та крім неї інших спадкоємців першої черги, спадкоємців за правом представлення та пережившої дружини у спадкодавця немає. За її заявою заведено спадкову справу (номер у Спадковому реєстрі - 72377507, номер нотаріуса - 3/2024)
Зазначає що, згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 29 листопада 1995 року, будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 -  частина, ОСОБА_1 -  частина, ОСОБА_2 -  частина, ОСОБА_4 -  частина.
Пояснює, що інформаційною довідкою від 02 січня 2025 року КВ-2024 № 45726 підтверджується, що 40/400 частин одноповерхового будинку, садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Українським державним лісовпорядним об`єднанням «Укрдержліспроект» 29 листопада 1995 року, розпорядженням № 721 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - Бюро) 29 листопада 1995 року з реєстровим № 8666.
Після смерті ОСОБА_2 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івко Ю. В. відкрила спадкову справу 
Постановою від 19 лютого 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івко Ю. В. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з: 40/400 частин одноповерхового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_2 після смерті її сина - ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що неможливо зрозуміти склад спадкового майна (будинок це чи квартира, чи будинок з господарськими побудовами та спорудами), не зрозуміла загальна та житлова площа об`єкта нерухомого майна.
Оскільки позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину на 40/400 частин одноповерхового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відмовою нотаріуса від 19 лютого 2025 року через невідповідність даних у правовстановлюючому документі та технічному паспорті (розбіжність у загальній площі з 58,8 кв. м до 113 кв. м, поява двох квартир та господарських споруд без зазначення року побудови та підстав їх внесення до технічного паспорту), а також відсутністю довідки про показники об`єкта нерухомого майна для підтвердження законності збільшень площі, та як наслідок не може зареєструвати успадковане нерухоме майно, то право є порушеним.
Таким чином, позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 40/400 частин одноповерхового будинку садибного типу з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Процесуальні дії
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2025 року визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О. та справу передано судді.
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 березня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, клопотання представника позивача ОСОБА_5 про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Івко Ю. В. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у Бюро копії правоустановлюючих документів та реєстраційних документів об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 39).
Від Київської міської ради 10 квітня 2025 року надійшли письмові пояснення, у яких рада зазначає, що є лише посередником при передачі спадкового майна шляхом визнання її відумерлим до комунальної власності, тобто захищаються лише інтереси територіальної громади, а не право державного орану на придбання спадщини у особисту власність. У цій справі Київська міська ради не порушила законні права та інтереси позивачки, не вчинила жодних дій, які б перешкоджали їй законно визнати право власності на спадкове майно, а тому покладення відшкодування понесених позивачкою судових витрат на державний орган є безпідставним (а. с. 51-53).
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_5 про витребування доказів задоволено. Витребувано Бюро належним чином завірені копії документів, що знаходяться у інвентаризаційній справі, копії правоустановчих документів, копії реєстраційних документів об`єкта нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 131).
Від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Івко Ю. В надійшла заява про слухання справи у її відсутність (а. с. 149).
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 161,162).
В судове засідання сторони не з`явились, про дату та час повідомлялись належним чином.
Представником позивача до суду подано заяву, в якій просить провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов задовольнити повністю.
З урахуванням частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а. с. 8).
30 квітня 2024 року ОСОБА_1 як спадкоємиця першої черги звернулася з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Івко Ю. В. про прийняття спадщини після смерті її сина. За її заявою було заведено спадкову справу (номер у Спадковому реєстрі - 72377507, номер нотаріуса - 3/2024) (а. с. 12).
18 лютого 2025 року отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 10/100 (десяти сотих) частин земельної ділянки кадастровий номер: 8000000000:75:225:0077, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа земельної ділянки 0, 1000 гектарів (а. с. 13-15).
Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 29 листопада 1995 року будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 -  частина, ОСОБА_1 -  частина, ОСОБА_6 -  частина, ОСОБА_4 -  частина. При цьому, вказані розміри частин в цьому свідоцтві закреслені і дописано: «Читати 40/100 частин одноповерхового будинку» (а. с. 16, 17).
Інформаційною довідкою від 02 січня 2025 року КВ-2024 № 45726 підтверджується, що 40/400 частин одноповерхового будинку, садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Українським державним лісовпорядним об`єднанням «Укрдержліспроект 29 листопада 1995 року, розпорядженням № 721 та зареєстрованого в Бюро 29 листопада 1995 року з реєстровим № 8666 (а. с. 24).
Постановою від 19 лютого 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івко Ю. В. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з: 40/400 частин одноповерхового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 після смерті її сина - ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що неможливо зрозуміти склад спадкового майна (будинок це чи квартира, чи будинок з господарськими побудовами та спорудами), не зрозуміла загальна та житлова площа об`єкта нерухомого майна (а. с. 26, 27).
Згідно з інформацією Бюро за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано одноповерховий будинок садибного типу: кв. АДРЕСА_2 (40/100 частин) ОСОБА_3 (1/4 частина), ОСОБА_1 (1/4 частина), ОСОБА_2 (1/4 частина), ОСОБА_4 (1/4 частина) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 листопада 1995 року; кв. 2 ( 60/100 частин) ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченого 26 грудня 2001 року. 
Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права
За статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (стаття 1298 ЦК України).
Згідно з інформаційним листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.
Підпунктами 4.12, 4.15, 4.18 та 4.20 пункту 4 глави 10 розділу 2 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації (в тому числі і на квартиру), проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державне реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього.
Таким чином необхідною умовою для видачі свідоцтва про право на спадщину є наявність оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно та наявність державної реєстрації права власності на спадкове майно. За відсутності правовстановлюючого документу або державної реєстрації права власності у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі свідоцтва та оформлення спадкових прав.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Тобто внаслідок спадкування на майно, яке належало спадкодавцеві на праві власності, право власності на це майно у спадкоємця виникає з часу відкриття спадщини.
Однак, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Подібні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 03 січня 2025 у справі № 754/7860/22 (провадження № 61-13339св24).
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 29 листопада 1995 року будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 -  частина, ОСОБА_1 -  частина, ОСОБА_6 -  частина, ОСОБА_4 -  частина. При цьому, вказані розміри частин в цьому свідоцтві закреслені і дописано: «Читати 40/100 частин одноповерхового будинку».
Інформаційною довідкою від 02 січня 2025 року КВ-2024 № 45726 підтверджується, що 40/400 частин одноповерхового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Українським державним лісовпорядним об`єднанням «Укрдержліспроект 29 листопада 1995 року, розпорядженням № 721 та зареєстрованого в Бюро 29 листопада 1995 року з реєстровим № 8666 (а. с. 24).
Згідно з інформацією Бюро за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано одноповерховий будинок садибного типу: 
кв. АДРЕСА_2 (40/100 частин) ОСОБА_3 (1/4 частина), ОСОБА_1 (1/4 частина), ОСОБА_2 (1/4 частина), ОСОБА_4 (1/4 частина) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 листопада 1995 року; 
кв. АДРЕСА_3 ( 60/100 частин) ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченого 26 грудня 2001 року. 
Таким чином, суд встановив, що 40/400 частин одноповерхового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 належали спадкодавцю ОСОБА_2 .
Оскільки постановою від 19 лютого 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івко Ю. В. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з: 40/400 частин одноповерхового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 після смерті її сина - ОСОБА_2 , суд вважає, що ОСОБА_1 скористалась законними засобами захисту та реалізації своїх спадкових прав в позасудовому порядку, після чого звернулась до суду з відповідним позовом про захист своїх прав.
Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, враховує, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований одноповерховий будинок садибного типу (предмет спору), а не домоволодіння, та вважає, що в частині позовних вимог про визнання права власності на 40/400 частин надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 позовні вимоги є не конкретизованими (не вказано які саме надвірні будівлі, умови та порядок їх побудови), необгрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому задоволенню в цій частині не підлягають.
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). 
Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України.
Судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви, складав 4 948,18 грн, враховуючи ціну позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Що стосується витрат на правничу допомогу
Позивач має право подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки позивачем зазначено в позовній заяві орієнтовний розмір витрат на правову допомогу 15 тис. грн. 
На підставі викладеного, та керуючись статтями 7, 9, 11, 12, 13, 81, 133, 141, 209, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івко Юлія В`ячеславівна про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності 40/400 (сорок чотирьохсотих) частин одноповерхового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її сина - ОСОБА_2 .
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 948 (чотири тисячі дев`ятсот сорок вісім) гривень 18 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (частина перша статті 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина друга статті 273 ЦПК України).
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (частина друга статті 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України (частина третя статті 354 ЦПК України).
Учасники справи:
Інформація про учасників:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .
Відповідач: Київська міська рада, код ЄДРПОУ 22883141, адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36.
Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івко Юлія В`ячеславівна, адреса: 03115, м. Київ, просп. Перемоги, 89-А.
Повний текст рішення складений та підписаний 08.05.2026.

Суддя Ю.О. Твердохліб