Справа № 358/131/26  Провадження № 2/358/478/26   	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Богуслав 

Богуславський районний суд Київської області в складі: 

головуючого судді Буравової К.І.,
за участю секретаря судових засідань Зеленько О.Д.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
УСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
До Богуславського районного суду Київської області звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. № 34, офіс 333) із позовом до ОСОБА_2 (останнє відоме місця реєстрації значиться за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 18.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором кредитний договір № 507879349, згідно якого він отримав кошти в розмірі 17 000,00 грн, зі сплатою відсотків. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані на банківську картку, яка була вказана позичальником при укладенні договору.
28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. В подальшому сторони погодили продовжити строк дії Договору низкою Додаткових угод до 31.12.2024. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №67 від 25.02.2020 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до відповідача.
05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021. В подальшому сторони погодили продовжити строк дії Договору низкою Додаткових угод до 30.12.2024. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача. 
04.06.2025 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивач уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором відповідно до Реєстру Боржників б/н за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 62 770, 93 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025.
Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, станом на 25.06.20025 за кредитним договором, становить - 62 770, 93 грн, яка складається з: 16 999, 50 грн - заборгованість по тілу кредиту; 27 020, 70 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 18 750, 73 грн - заборгованість за штрафними санкціями, що підтверджується випискою з особового рахунку на період з 04.06.2025 - 25.06.2025.
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 507879349 від 18.10.2019 року у розмірі 44 020,20 грн, а також судові витрати по справі, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
2. Процесуальні дії у справі, клопотання сторін
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.02.2026 головуючою суддею визначено суддю Буравову К.І. (а.с. 93).
04.02.2026 на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддя звернулася до відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 (а.с.84)
20.02.2026 до суду надійшла відповідь відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області за № 23-23/538/2026, інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня в реєстрі територіальної громади (а.с.101).
23.02.2026 суддя направила запит до Єдиного демографічного реєстру. Відповідно до отриманої відповіді № 2371810 від 23.02.2026, за вказаними параметрами: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації: 21.01.2016, дата зняття з реєстрації: 12.04.2023 (а.с.98).
Крім того, відповідно до відповіді № 2371905 від 23.02.2026, отриманої з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, відомості про наявність у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу внутрішньо переміщеної особи відсутні, довідка ВПО не видавалась (а.с.99).
Ухвалою судді від 23.02.2026 витребувано від Державної міграційної служби України наявну інформацію щодо останнього відомого зареєстрованого на території України місця проживання/перебування, фактичного або повідомленого відповідача ОСОБА_3 (а.с.103-104).

12.03.2026, на виконання вимог ухвали суду від 23.02.2026, від Державної міграційної служби України надійшла витребувана інформація. За наявною в ДМС інформацією місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встановлено (а.с.106).
Ухвалою судді від 13.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 15 квітня 2026 року о 15 год. 00 хв., яке в подальшому було відкладено востаннє на 30 червня 2026 року о 11 год. 00 хв. Також за клопотанням представника позивача витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначені в клопотанні докази у справі (а.с. 108-111).
У судовому засіданні, призначеному на 06.05.2026, суд перейшов до стадії ухвалення рішення та визначив час його проголошення у судовому засіданні 12 травня 2026 року о 16 год. 00 хв. (а.с.126).
12.05.2026 на етапі ухвалення судового рішення відповідно до вимог ч.2 ст. 244 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про поновлення судового розгляду справи, з метою належного повідомлення сторін, що є обов`язковою умовою дотримання принципів змагальності та рівності сторін, а також з метою з`ясування додаткових обставин справи. Одночасно судом визначено дату та час наступного судового засідання - 09 червня 2026 року о 15 год. 30 хв., яке надалі було відкладено на 30 червня 2026 року о 11 год. 00 хв. (а.с. 129, 134).
У судове засідання, призначене на 30.06.2026, представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання, призначене на 30.06.2026, не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи, заяв про оголошення перерви або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, причини неявки суду не повідомлені, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано.
Матеріалами справи підтверджується, що судом забезпечено належне повідомлення відповідача у спосіб, передбачений процесуальним законом, шляхом направлення процесуальних документів до його електронного кабінету. Доставка зазначених документів підтверджується відповідними довідками про доставку електронних документів (а.с. 112, 118).
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак своїм процесуальним правом на участь у судовому розгляді не скористався.
Крім того, відповідно до вимог частини одинадцятої статті 128 та частини десятої статті 187 ЦПК України, відповідача було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи шляхом опублікування оголошення про виклик до Богуславського районного суду Київської області на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 113,125,128,132,136).
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак своїм процесуальним правом на участь у судовому розгляді не скористався.
Згідно з частиною другою статті 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової конституційного принципу верховенства права, це зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову та вживати заходів для реалізації свого права на захист. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права та фактичне самоусунення від участі у справі.

Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах судового розгляду, що стосуються безпосередньо його прав та обов`язків, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі надані внутрішнім законодавством засоби для прискорення процедури слухання. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22), відповідно до якої пасивна поведінка сторони у процесі, зокрема відсутність зацікавленості у перебігу справи, не може розцінюватися як підстава для покладення на суд обов`язку відкладати розгляд справи або створювати умови для штучного затягування судового процесу.

Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а їх невиконання не може перешкоджати суду у здійсненні правосуддя та забезпеченні розгляду справи у розумний строк.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22), якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він має право, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. При цьому відкладення розгляду справи є правом суду, а не його обов`язком, і застосовується лише у разі неможливості вирішення спору у відповідному судовому засіданні без участі сторін за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Оскільки відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи у його відсутності не надав, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалою від 30.06.2026 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. 

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 18.10.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 507879349 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав договір 18.10.2019 о 19:55:32 електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 69U5BE4Y (а.с. 28-29, 42).

За цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 17 000, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язається повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, нараховані згідно п.1.4. цього Договору.

Строк дії Договору починається з моменту його укладення та становить 30 (тридцять) днів (п.1.2).
Згідно з п. 1.3 Договору кредит надається строком на 30 (тридцять) днів. 
Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у розмірі 0,54 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору (п. 1.4)
З урахуванням положень п.1.4 Договору Позичальник сплачує Товариству проценти за користування Кредитом за фактичний час користування Кредитом з розрахунку 197,10 (сто дев`яносто сім цілих одна десята) відсотків річних (п. 1.5).
Відповідно до п.4.2 Договору сторони погоджуються, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк встановлений п.1.3 Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 1,70 % від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п.1.4 - 1.5 Договору скасовується з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 1,70 % за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту.
З додатка №1 до договору № 507879349 від 18.10.2019 убачається графік платежів, згідно з яким термін платежу - 17.11.2019, сума кредиту - 17 000,00 грн., нарахований процент - 2754,00 грн., до сплати - 19 754,00 грн. Сукупна вартість кредиту складає 116,20% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 19 754, 00 грн. (у грошовому вираженні) та включає в себе: 1) проценти за користування Кредитом у розмірі 16,20% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 2 754, 00 грн. (у грошовому виразі); 2) суму кредиту у розмірі 17 000, 00 грн. (у грошовому вираженні) (а.с.29 на звороті).
Разом з тим, 20 листопада 2019 року, між «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 507879349 від 18.10.2019 (а.с.30). 
Відповідно до додаткової угоди сторони домовилися продовжити строк дії Договору на тридцять днів. Пунктом 2 Додаткової угоди, передбачено, що на дату укладення Додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. 
Згідно з пунктом 3 Додаткової угоди, починаючи з 17.11.2019, позичальник сплачує за користування кредитом 0,85 відсотка в день від суми Кредиту. Всі інші умови Договору, незмінені Додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання (а.с.30).
Кошти в розмірі 17 000,00 грн були перераховані на платіжну карту № НОМЕР_2, як кредит за договором № 507879349 від 18.10.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 1b63a115-c57f-475e-ad98-fa330953d0fb від 18.10.2019 та інформаційною довідкою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.45,47).
Крім того, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду від 13.03.2026 про витребування доказів надав підтвердження, що банківська картка № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) емітована на ім`я ОСОБА_1 та відкрито повний номер картки. Також, зазначено, що номер телефону НОМЕР_4 , який зазначено в анкетних даних є фінансовим номером телефону на який відправлялася інформація про підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою (а.с.116).
Також було надано виписку про рух коштів рахунку(ах) № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), які належать ОСОБА_1 , за період з 18.10.2019 до 23.10.2019, що містить зарахування: 18.10.2019 на суму 17 000,00 грн. (а.с. 117-118).
Окрім того, судом також встановлено, що 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 (а.с. 49-54).
28.11.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020, інші умови залишено без змін (а.с.54 на звороті).
31.12.2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 відповідно до якої Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року було викладено у новій редакції. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції від 31.12.2020), строк дії цього Договору закінчується 31 грудня 2021 року (а.с.55-59).
31.12.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено додаткову угоду № 27 від 31.12.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року (а.с.60).

31.12.2022 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Додаткову угоду №31, якою було продовжено строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до Договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с.60 на звороті).
31.12.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.61).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №67 від 25.02.2020 до договору №28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 507879349 від 18.10.2019 в сумі 52 044, 00 грн., з яких 16 999, 50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 35 044,50 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.62-63).
05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021. Також, в подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди в тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу (а.с.65-69).
Так, 03.08.2021 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено додаткову угоду №2, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с.69 на звороті).
30.12.2022 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено додаткову угоду №3, яка продовжила строк дії договору до 30 грудня 2024 року (а.с.70).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 до договору №28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 05/0820-01 від 05.08.2020 в сумі 44 020, 00 грн., з яких 16 999, 50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27 020, 70 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 71-72).
04.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025, згідно умов якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступити ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику, пеню за порушення грошового зобов`язання та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту) (пункт 1.1 договору) (а.с.74-78).
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до відповідача за даним кредитним договором № 507879349 від 18.10.2019 на загальну суму 62 770, 93 грн. (а.с.79-80).
Згідно з розрахунком заборгованості, проведеним ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №507879349 від 18.10.2019, за період з 18.10.2019 по 25.02.2020 становить 52 044, 00 грн., з яких: за тілом кредиту - 16 999, 50 грн., за відсотками - 35 044, 50 грн. (а.с. 86-88).
Згідно розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №507879349 від 18.10.2019, за період з 25.02.2020 по 31.08.2023 становить 54 933, 90 грн., з яких: за тілом кредиту - 16 999, 50 грн., за відсотками -27 020, 70 грн. та списано відсотків на суму - 10 913,70 грн., відтак загальна сума заборгованості станом на 31.08.2023 становить - 44 020, 20 грн (а.с. 88).
Із виписки з особового рахунку за кредитним договором №507879349 від 18.10.2019 ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», станом на 25.06.2025 заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором становить 62 770, 93 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту - 16 999,50 грн., заборгованості за відсотками - 27 020,70 грн., заборгованість за штрафними санкціями - 18 750,73 грн (а.с. 89).
При зверненні до суду позивач у позовних вимогах не просить стягувати з ОСОБА_2 заборгованість за штрафними санкціями в розмірі - 18 750,73 грн.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, крім того, не надав спростування користування ним наданими йому кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого розрахунку заборгованості.
4. Застосовані норми права

Суд, дослідивши надані документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: "за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

5.Мотиви та висновки суду
Таким чином, судом встановлено, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, своєчасно не повернув кредит, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 16 999, 50 грн., заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 27 020,70 грн., що в загальному розмірі становить - 44 020,20 грн.
Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується деталізованою випискою про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), який належить ОСОБА_2 за період з 18.10.2019 до 23.10.2019.
Банківська виписка з рахунку позичальника є належним та допустимим доказом у справі, оскільки підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, містять відомості про операції, здійснені протягом операційного дня, та засвідчує виконання таких операцій. 

Отже, наявні в матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписка з його рахунку є належними і допустимими доказами наявності заборгованості позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховний Суд, викладеною у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21.
Долучені до матеріалів справи копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Кредитний договір №507879349 від 18.10.2019, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договори факторингу та додаткові угоди до них, укладені між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК ОНЛАЙН ФІНАНС», між ТОВ «ФК ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.
Отже, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до відповідачки  ОСОБА_2 за кредитним договором №507879349 від 18.10.2019.
Враховуючи те, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого суд не встановив, а відповідач не надав, тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог до  ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.79, 80 ЦПК України).
Відповідно до ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, на підставі зазначеного, керуючись принципом диспозитивності, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача згідно умов договору заборгованості за кредитом у заявленому розмірі по тілу кредиту в сумі 16 999, 50 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначає наступне.
Вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161 гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Згідно правових висновків Верховного Суду в постанові від 15 листопада 2023 року в справі № 204/5103/21, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, та суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Так, перевіряючи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , суд враховує, що за кредитним договором №507879349 від 18.10.2019 сторони узгодили строк, на який надаються кошти та проценти за користування ними, що становить 30 днів з дати його надання («первинний строк») (п.1.2 Договору).
Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у розмірі 0,54 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору (п. 1.4 Договору).
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у випадку користування кредитом понад установлений строк, базові правила нарахування відсотків скасовуються, а до всього періоду правовідносин (починаючи з дати укладення Договору) застосовується щоденна ставка 1,70%.
З додатку №1 до договору № 507879349 від 18.10.2019 убачається графік платежів, згідно якого термін платежу - 17.11.2019, сума кредиту - 17 000, 00 грн., нарахований процент - 2754,00 грн., до сплати - 19 754, 00 грн. Сукупна вартість кредиту складає 116,20% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 19 754, 00 грн. (у грошовому вираженні) та включає в себе: 1) проценти за користування Кредитом у розмірі 16,20% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 2 754, 00 грн. (у грошовому виразі); 2) суму кредиту у розмірі 17 000, 00 грн. (у грошовому вираженні) (а.с.29 на звороті).
Згідно копії Додаткової угоди до Договору № 507879349 від 18.10.2019, укладеної 20.11.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 , у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов Договору № 507879349 від 18.10.2019 та на підставі зверненням позичальника, продовжено строк дії Договору на тридцять днів (п.1 Угоди).
За Додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною Договору, позичальник зобов`язаний сплатити фактично нараховані проценти на дату її укладення, а починаючи з 17.11.2019 - сплачувати за користування кредитом 0,85 відсотка в день від його суми, водночас всі інші умови Договору залишаються чинними та обов`язковими для виконання (п.2,3,5,6 Угоди).
Так, матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, підтверджується факт належного виконання ОСОБА_1 умов Додаткової угоди в частині сплати відсотків на суму 3 187,50 грн. (а.с.86 на звороті).
Відтак, позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту пролонгації строку дії договору № 507879349 від 18.10.2019.
Разом з тим, суд враховує, що у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 містяться наступні правові висновки: установлений кредитним договором строк кредитування визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (п. 93); у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п.103); твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (п.116); Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Натомість, звертаючись до суду із даним позовом, позивач не заявляв вимоги про стягнення грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Разом із тим, зі змісту пункту 4.2 Договору вбачається, що скасування базової процентної ставки та запровадження підвищеної ставки в розмірі 1,70 % за кожен день користування кредитом «з моменту початку їх застосування» прямо пов`язується із фактом неповернення коштів у визначений строк, а отже, таке нарахування процентів за понадстрокове користування за своєю правовою природою є прихованою санкцією за порушення грошового зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, згідно розрахунків заборгованості, долучених до позовної заяви, убачається, що проценти за користування кредитом зі строком користування до 17.12.2019 продовжували незаконно нараховуватися після закінчення строку основного зобов`язання.
У зв`язку з чим суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості за відсотками за понадстрокове користування кредитом, нарахована за період після 17.12.2019 за підвищеною ставкою у розмірі 1,70 % та пред`явлена позивачем до стягнення є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.
Здійснюючи розрахунок заборгованості відповідача, суд враховує, що за період 30 днів користування кредитом в розмірі 17 000, 00 грн., згідно графіку розрахунків, погодженого ОСОБА_1 з первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», відповідачем мало бути сплачено нараховані відсотки - 2 754, 00 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Разом з тим, згідно з Додатковою угодою, якою дію договору було продовжено з 20.11.2019 року, за наступний період користування кредитом тривалістю 30 днів у розмірі 17 000, 00 грн., виходячи з погодженої сторонами відсоткової ставки 0,85% в день, відповідачем мало бути сплачено 4 335, 00 грн. відсотків, які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
При цьому, як убачається з розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором, відповідачем 20.11.2019 на погашення заборгованості було внесено кошти на загальну суму 3 188,00 грн., які були зараховані наступним чином: 0,50 грн. - в рахунок погашення тіла кредиту; 3 187, 50 грн. - в рахунок погашення заборгованості за відсотками (а.с.86-87).
Отже, враховуючи викладене, загальний розмір відсотків за користування кредитом, що підлягав сплаті відповідачем, становить 7 089,00 грн., з яких: 2 754,00 грн. - нараховані за первинний 30-денний строк дії договору, та 4 335,00 грн. - нараховані за 30 днів періоду продовження згідно з Додатковою угодою (17 000,00 грн. ? 0,85% ? 30 днів).
Зважаючи на те, що відповідачем 20.11.2019 року було частково погашено заборгованість за відсотками в розмірі 3 187,50 грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягає залишок несплачених відсотків у розмірі 3 901,50 грн. (7 089,00 грн. - 3 187,50 грн.).
Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 20 901,00 грн (16 999, 50 - заборгованість по тілу кредиту + 3 901,50 - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом).
6. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп. за подання позовної заяви.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог на суму 20 901 грн 00 коп., що становить 47,48 % від загального розміру заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 264 грн 11 коп. (2 662, 40/100*47,48%), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Представником позивача в позовній заяві заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн.
Так, позивачем на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу надано суду такі документи: договір про надання правової допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, додаткову угоду № 25770556731 від 11.09.2025 до договору про надання правової допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правової допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, акт приймання-передачі наданих послуг від 01.10.2025 відповідно до договору про надання правової допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Соломка О.В. №7073/10 від 19.10.2018, довіреність на ім`я адвоката Соломка О.В. від 10.09.2025 (а.с. 17-18, 19, 20, 21).
Зокрема, із змісту акта приймання-передачі наданих послуг встановлено, що вартість наданих адвокатом послуг складає 7 000,00 грн. (а.с. 20).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні відповідача всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічні позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 01.09.2022 по справі № 640/16093/21.
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, визначаючи суми судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд має виходити з критерію їх реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21).
З урахуванням конкретних обставин, зокрема, складністю справи та ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. При цьому, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема складністю справи та ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
За таких обставин, при визначенні розміру витрат на правову допомогу судом встановлено, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на правову допомогу в розмірі 7000, 00 грн. є завищеною щодо предмета спору. Окрім того, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності.
Враховуючи незначну складність справи, розгляд її у порядку спрощеного провадження, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, а також те, що всі обставини справи були встановлені при розгляді справи без участі представника позивача, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу на загальну суму 3 500,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 204, 207, 526, 527, 530, 610, 612, 615, 634, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 81, 89, 141, 253, 256, 258, 259, 263, 265, 267, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (ЄДРПОУ: 43541163) заборгованість за кредитним договором № 507879349 від 18.10.2019 в розмірі 20 901 (двадцять тисяч дев`ятсот одну) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (ЄДРПОУ: 43541163) судовий збір в розмірі 1 264 (одна тисяча двісті шістдесят чотири) грн. 11 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 500,00 грн (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Інформація про учасників справи:

Позивач:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», місцезнаходження: код ЄДРПОУ: 39700642, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. № 4, літера А офіс.№ 10. 

Відповідач:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місця реєстрації значиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя  	К. І. Буравова