Справа № 515/1814/25
Провадження № 2/515/208/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дем`янової О.А.,
за участю секретаря судового засідання Унгурня Т.В.,
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача адвоката Дімітренка В.Є.,
при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, що виступає як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та встановлення факту одноособового виховання дітей,
ВСТАНОВИВ:
17 листопада 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дімітренка В.Є. звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Татарбунарської міської ради, що виступає як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив стягнути аліменти з відповідачки у справі на його користь на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує малолітніх дітей.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 листопада 2014 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеській області, актовий запис за № 102. Від шлюбу народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з січня 2020 року відповідачка по справі фактично покинула сім`ю і поїхала проживати в с. Перехрестове Фрунзівського р-ну Одеської області з будинку де вони зареєстровані і проживали та залишила його та їхніх спільних дітей одних. Позивач намагався зберегти сім`ю коли відповідачка поїхала в с. Перехрестове, на її вимоги привезти їй дітей на короткий час, він реагував позитивно і привозив їй дітей. Але вона не бажала зберегти сім`ю і тому рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області по справі №515/1431/20 від 18 грудня 2020 року шлюб між подружжям було розірвано. Згодом відповідачка почала дуже часто маніпулювати нашими дітьми, то забирала їх від позивача, то привозила назад і це дуже погано впливало на дітей. Від частої зміни місця проживання діти постійно плакали і були роздратовані. Таким чином 14 січня 2021 року позивач вимушений був звернутись до Татарбунарського районного суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання дітей біля нього. 25 червня 2021 року від відповідачки надійшов зустрічний позов до мене в якому вона просила суд визначити місце проживання дітей разом з нею. 08 квітня 2022 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області визначене місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з ОСОБА_1 , а у зустрічному позові ОСОБА_7 відмовлено. Відповідачка повідомивши його, що буде будувати нове життя, в якому нам з дітьми місця вже немає, також додала, що діти вже достатньо дорослі та що на її думку батько впорається з вихованням самотужки. 18 липня 2023 року відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_8 і зареєструвала його в Захарівській селищній раді Роздільнянського району Одеської області і змінила своє прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_8 ». Де на теперішній час проживає відповідачка ОСОБА_2 позивачу невідомо, але формально вона зареєстрована за адресою в с. Борисівка Білгород-Дністровського р-ну Одеської області, за адресою проживання позивача з дітьми. На сьогодні діти проживають з ним та знаходяться на його утриманні.
Посилаючись на те, що примусити відповідачку виховувати дітей він не може, йому самотужки важко утримувати дітей та їх забезпечувати, просив стягнути з відповідачки аліменти на їх утримання, а також встановити факт одноособового виховання ним дітей , яке йому необхідний для отримання відповідної соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дітей та отримання відстрочки від мобілізації.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 листопада 2025 справу передано судді Дем`яновій О.А.
02 грудня 2025 року Татарбунарський районний суд Одеської області виніс ухвалу, якою провадження у справі відкрито, призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
02 квітня 2026 року Татарбунарський районний суд Одеської області виніс ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд.
Позивач та його представник адвокат Дімітренко В.Є. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надіслала суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, позовну заяву ОСОБА_1 підтримала.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явився, заяву про причину неявки суду не надіслав.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася. За зареєстрованим у встановленому законом порядку за місцем її проживання рекомендованими листами направлялися ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, судові повістки з викликами до суду. До суду повернувся поштовий конверт з відміткою "Адресат відсутній" (а.с.36,37,88).
Згідно з відповіддю №5188/29221 від 19.11.2025 року, яка на запит суду, поданий у порядку ч.6 ст.187 ЦПК України надійшла від ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).
Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «Відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (постанова Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18).
Крім того, відповідачка повідомлялася про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (ч. 11 ст.128 ЦПК України).
Отже, судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи. Відповідачка не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши докази в справі у їх сукупності, заслухавши у судовому засіданні доводи учасників справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_11 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.8) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 30 листопада 2016 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління Міністерства юстиції в Одеській області (а.с.9).
З Витягів з Реєстру територіальної громади №2025/015444606 від 21.10.2025, № 2025/015446292 від 21.10.2025 та № 2025/015445523 від 21.10.2025 року вбачається, що зареєстрованою адресою проживання позивача, неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також відповідачки ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 (а.с.10,11,12,13).
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 грудня 2020 року шлюб між позивачем та відповідачкою, зареєстрований 15 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів стану реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, розірвано (а.с.14).
Згідно зі свідоцтвом про шлюб відповідачка 18 липня 2023 року уклала шлюб з ОСОБА_8 , зареєстрований Захарівською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, та змінила своє прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_8 » (а.с.24).
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 квітня 2022 року місцем проживання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , визначено місце проживання їх батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-17).
Згідно з Довідкою виконавчого комітету Татарбунарської міської ради № 111 від 29.10.2025 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою проживає разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який виховує дітей самостійно та знаходяться на його утримані (а.с.18).
Згідно з характеристикою ОСОБА_1 , виданою виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради за №112 від 29.10.2025 року, за вищевказаною у Довідці зареєстрованою адресою проживає разом з двома дітьми, яких виховує самостійно та діти знаходяться на його утримані. Люблячий та турботливий батько. За час проживання в селі зарекомендував себе тільки з хорошої сторони та ніякої негативної поведінки помічено не було. Постійно привітний та завжди має охайний зовнішній вигляд. Спиртні напої не вживає. З сусідами підтримує дружні стосунки, громадський порядок не порушує. 3 боку виконкому Татарбунарської міської ради до адміністративної або кримінальної відповідальності ніколи не притягувався (а.с.19).
Характеристиками, виданими Борисівським ліцеєм Татарбунарської міської ради діти позивача ОСОБА_3 , який є учнем 5 класу, та ОСОБА_4 , який є учнем 3 класу, виховуються в неповній родині, проживають з батьком. За період навчання хлопчики систематично відвідують навчальний заклад, завжди охайно одягнені, позитивні та доброзичливі. ОСОБА_12 усім необхідним: шкільним приладдям та одягом, мають достатній рівень навчальних досягнень. Батько хлопчиків завжди підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує батьківські збори, постійно приходить до школи, або в телефонному режимі цікавиться здобутками синів (а.с.20,21).
Згідно з медичними висновками Татарбунарського центру первинної медико-санітарної допомоги Одеської області №282 та №283 від 04 листопада 2025 року, діти ОСОБА_4 та ОСОБА_13 з`являються на огляд до педіатра у супроводі батька (а.с.22,23).
Судом під час розгляду справи також досліджено, матеріали, надані органом опіки і піклування - виконавчого комітету Татарбунарської міської ради.
Так, орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради вважає доцільним встановлення факту одноособового виховання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьком ОСОБА_1 , про що надав відповідний Висновок №68 від 25.03.2026 року (а.с.56-59).
Рішенням виконавчого комітету Татарбунарської міської ради №38 від 25.03.2026 року вищевказаний Висновок затверджено (а.с.55).
Згідно з листом КУ Центр ветеранської політики та надання соціальних послуг Татарбунарської міської ради №70 від 18.02.2026 року проведено телефонну розмову з матір`ю дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . Нею надано копії документів, а саме: копія свідоцтва про шлюб ( НОМЕР_3 ) та копія посвідчення біженця. З телефонної розмови з матір`ю з`ясовано, що на даний час вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, має дитину та вже півроку перебуває за кордоном. Також ОСОБА_2 підтвердила факт окремого проживання її з колишнім чоловіком протягом п`яти років. Мати запевнила, що заперечень щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком не має (а.с.61).
Згідно з Актом оцінки потреб сім`ї, складеним за адресою проживання позивача в АДРЕСА_1 , за місцем проживання, позивача разом з неповнолітніми дітьми у помешканні дотримуються санітарно - гігієнічні норми, виконано сучасний ремонт приміщень, в тому числі ванної кімнати та кухні. У дітей є власні окремі спальні місця, облаштовано місця для навчання та гри. Територія навколо будинку безпечна для дітей. Соціально-побутові умови задовільні, потреби дітей забезпечені (а.с.62-67).
З Акту обстеження умов проживання від вбачається, складеного 16 січня 2026 року представниками Служби у справах дітей Татарбунарської міської ради вбачається, що за адресою фактичного проживання батька з дітьми по АДРЕСА_1 , що порушень прав дітей не виявлено, батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки. В сім`ї довірливі, дружні стосунки, Зі слів батька мати знаходиться за кордоном, телефонує на свята та на День народження , має іншу родину (а.с.84).
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.
Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В статті 51 Конституції України задекларовано, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення дітей.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ст. 181, 191 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто.
Відповідно до ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Враховуючи те, що угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто, спільні діти сторін проживають разом з позивачем і перебувають на його утриманні, з метою захисту прав дітей на матеріальне забезпечення, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей у заявленому позивачем розмірі, а саме: 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу) відповідачки, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Вирішуючи питання про встановлення факту одноособового виховання ОСОБА_1 неповнолітніх дітей суд зазначає наступне.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III).
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч.1ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст. 1 СК України).
Згідно з ч. 1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122,125 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з ч. 2, 5 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Крім того, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Таким чином, за змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, у силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється.
З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що неповнолітні діти проживають разом з ним, знаходиться на його утриманні і вихованні.
Разом з тим, в силу ст.141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітніх дітей, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (див. постанову Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
Надані суду докази лише свідчать про факт проживання неповнолітніх дітей разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні дитини та утриманні дитини.
Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права позивача, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, а також документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні соціальних пільг та гарантій заявником суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. 
При цьому суд вважає, що факт самостійного виховання позивачем дітей може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання дітей зумовлене, зокрема, підготовкою пакету документів задля отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Разом з тим, позивач не надав доказів що він військовозобов`язаний та є таким, що підлягає мобілізації.
Окреме проживання батьків та встановлення місця проживання дітей із заявником, що включає в себе обов`язок батька щодо їх утримання та виховання, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини.
На думку суду, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у заяві.
Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.
Керуючись ст.ст. 150, 155, 164-166, 180, 182, 191 СК України, ст.ст. 76-82,133, 141 ,211, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ :
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, що виступає як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та встановлення факту одноособового виховання дітей, задовольнити частково.
Стягнути аліменти з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП - НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП - НОМЕР_5 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 11 травня 2026 року.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП - НОМЕР_5 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору №1: Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради, що виступає як орган опіки та піклування (Код ЄДРПОУ: 04527371, адреса місцезнаходження: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м.Татарбунари, вул. Лесі Українки, 18).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору №2: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Суддя О.А.Дем`янова