ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2026 р. Справа№ 910/14491/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Бестаченко О.Л.
суддів: Скрипки І.М. 
Шаратова Ю.А. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 03.02.2026
у справі № 910/14491/25 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ"
про стягнення 228 262,58 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ" (далі - відповідач) про стягнення 228 262,58 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №ДНП-2021-04/10 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 06.04.2021 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг за період з лютого 2022 року по листопад 2022 року на суму 135 135,00 грн, у зв`язку з чим і виникла вказана заборгованість, а також обов`язок сплатити на користь позивача 32 658,71 грн - пені, 47 122,60 грн - інфляційних втрат та 13 346,27 грн - 3% річних.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/14491/25 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ" на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" заборгованість у розмірі 135 135,00 грн, пеню у розмірі 32 658,71 грн, 13 346,27 грн у розмірі 3% річних, інфляційні втрати у розмірі 47 122,60 грн, та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 739,15 грн.
Суд першої інстанції зазначив, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати платежів за договором підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 135 135,00 грн.
Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 року у справі № 910/14491/25 в частині стягнення пені та інфляційних витрат, та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду простроченого грошового зобов`язання, розрахунок проведено за період більше 6 місяців в порушення положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України), що в свою чергу не перевірив суд першої інстанції.
Відповідач вважає, що позивач не врахував методику розрахунку інфляційних втрат, а також те, що у березні 2022 відповідач був звільнений від основної плати за договором, тому розрахунок інфляційних витрат - є неправильний, що не перевірив суд першої інстанції.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Бестаченко О.Л., суддів: Скрипки І.М., Шаратова Ю.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/14491/25, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
05.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 920/1376/25.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
13.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/14491/25, рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/14491/25 залишити без змін.
У відзиві вказано, що позивачем здійснено нарахування пені саме окремо по кожному щомісячному платежу виходячи із суми фактично простроченого зобов`язання та лише в межах шестимісячного строку. Сам по собі факт того, що загальний розрахунковий період охоплює більше шести місяців календарного часу, не свідчить про порушення вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, оскільки нарахування здійснюється щодо різних самостійних грошових зобов`язань, строки виконання яких є відмінними.
Позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 47 122,60 грн здійснено відповідно до вимог законодавства з урахуванням методології розрахунку на суму боргу, що існувала на останній день місяця, у якому відповідний платіж мав бути здійснений; індексацію розпочато з місяця, наступного за місяцем, у якому платіж мав бути здійснений; застосовано помісячні індекси інфляції, здійснено послідовне множення місячних індексів за весь період прострочення.
З 01.04.2022 по 16.05.2022 оплата за Договором не нараховувалася, що підтверджується відсутністю відповідних рахунків на оплату та Актів наданих послуг за цей період. Таким чином, твердження Апелянта про звільнення від оплати у березні 2022 року є безпідставним.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
06.04.2021 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (далі - сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАРКІНГ КОМ" (далі - сторона-2) укладено договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2021-04/10 (далі - договір), пунктом 1.1 якого передбачено, що сторона-1 передає за плату стороні-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчик для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Ревуцького, 42, в межах IІI територіальної зони паркування (далі - майданчик для паркування), що включає 90 місць для платного паркування транспортних місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 спеціальних місць для безкоштовного паркування засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.2.6 договору сторона-2 зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі стороною-1 згідно з умовами цього договору.
Майданчик для паркування вважається переданим в експлуатацію стороні-2 з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію. Акт приймання-передачі майданчика в експлуатацію має бути підписаний сторонами в термін з 06.04.2021 по 06.05.2021. У випадку не підписання сторонами акту приймання передачі майданчика в експлуатацію даний договір вважається розірваним з 07.05.2021 (пункти 3.1, 3.2 договору).
Пунктом 3.4 договору визначено, що щомісяця до 10-го числа сторони підписують акт приймання-передачі послуг наданих у попередньому місяці. Підписання акту приймання-передачі наданих послуг здійснюється за місцезнаходженням сторони-1. У випадку не підписання стороною-2 акту приймання-передачі наданих послуг у строк до 10 числа акт приймання-передачі послуг, наданих у попередньому місяці, вважається підписаним стороною-2 без зауважень.
Вартість експлуатації 1 машиномісця за 1 день в гривнях становить 6,50 грн, у тому числі ПДВ в сумі 1,08 грн. Загальна ціна договору становить 640 575,00 грн, у тому числі ПДВ в сумі 106 762,50 грн (пункти 4.1 та 4.2 договору).
Відповідно до пункту 4.3 договору оплата вартості експлуатації майданчика починається з дня підписання акту приймання-передачі стороною-1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування та здійснюється стороною-2 щомісячно шляхом перерахування коштів на рахунок сторони-1 у розмірі 100% місячної вартості експлуатації майданчика з урахуванням кількості календарних днів у місяці, за який проводиться оплата не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється розрахунок. Плата за місяць, в якому підписано акт приймання-передачі, здійснюється пропорційно до фактичної кількості днів експлуатації майданчика для паркування у даному місяці. Якщо акт приймання-передачі майданчика в експлуатацію підписано після 15 числа місяця, платіж вноситься до 1 (першого) числа наступного місяця.
Умовами пунктів 4.4 та 4.5 договору визначено, що сторона-1 не пізніше 5-го числа місяця готує та направляє на адресу електронної пошти сторони-2 рахунок на оплату. Відсутність рахунку на дату оплати визначену п. 4.3 цього договору, не звільняє сторону-2 від зобов`язань щодо оплати.
Пунктом 4.7 договору визначено, що оплата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору проводиться за період з дати підписання акту приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію по дату фактичного повернення з експлуатації стороні-1 майданчика для паркування.
Пунктом 5.2 договору передбачено, що у разі порушення стороною-2 строків здійснення оплати щомісячних платежів, встановлених цим договором, сторона-1 набуває право вимоги у сторони-2 сплати пені в розмірі подвійної обліком ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.
Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Строк дії договору становить 1095 календарних днів від дати підписання акту приймання-передачі стороною-1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування (пункти 7.1 та 7.2 договору).
06.05.2021 сторонами складено та підписано акт приймання-передачі паркувального майданчика, за яким позивач передав, а відповідач прийняв в експлуатацію паркувальний майданчик на 100 машиномісць за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Ревуцького, 42 в межах IІI територіальної зони паркування м. Києва.
На виконання умов договору та на підтвердження наданих послуг відповідачу позивачем складено акти надання послуг: № 2349 від 30.06.2022 на суму 17 550,00 грн; №2870 від 31.07.2022 на суму 18 135,00 грн; № 3495 від 31.08.2022 на суму 18 135,00 грн; №4276 від 30.09.2022 на суму 17 550,00 грн; № 4908 від 31.10.2022 на суму 18 135,00 грн; №5572 від 30.11.2022 на суму 17 550,00 грн, які підписані та засвідчені відтиском печатки юридичної особи лише з боку позивача.
У той же час, умовами пункту 3.4 договору визначено, що сторони підписують акт приймання-передачі послуг наданих у попередньому місяці щомісячно до 10-го числа. Підписання акту приймання-передачі наданих послуг здійснюється за місцезнаходженням сторони-1 (позивач у справі). У випадку не підписання стороною-2 акту приймання-передачі наданих послуг у строк до 10 числа акт приймання-передачі послуг, наданих у попередньому місяці, вважається підписаним стороною-2 без зауважень.
Отже, акти надання послуг № 2349 від 30.06.2022 на суму 17 550,00 грн; №2870 від 31.07.2022 на суму 18 135,00 грн; № 3495 від 31.08.2022 на суму 18 135,00 грн; №4276 від 30.09.2022 на суму 17 550,00 грн; № 4908 від 31.10.2022 на суму 18 135,00 грн; №5572 від 30.11.2022 на суму 17 550,00 грн в силу приписів пункту 3.4 договору вважаються такими, що підписані відповідачем без зауважень.
Також позивачем виставлено рахунки на оплату № 4 від 01.02.2022 на суму 16 380,00 грн, № 1222 від 01.03.2022 на суму 18 135,00 грн, № 2062 від 16.05.2022 на суму 9 360,00 грн, № 2397 від 01.06.2022 на суму 17 550,00 грн, № 2869 від 01.07.2022 на суму 18 135,00 грн, № 3409 від 01.08.2022 на суму 18 135,00 грн, № 4063 від 01.09.2022 на суму 17 550,00 грн, № 4707 від 01.10.2022 на суму 18 135,00 грн, № 5286 від 01.11.2022 на суму 17 550,00 грн
Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ", в порушення своїх зобов`язань, належної оплати за надані послуги не здійснило, сплативши лише 15 795,00 у лютому 2022 року, у зв`язку з чим виник борг в сумі 135 135,00 грн.
З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача лист з вимогою вих. №053/05-2083 від 29.08.2022 про необхідність сплати заборгованості, який залишений відповідачем без відповіді та задоволення.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну каргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.
За нормами статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Частинами 1 та 6 статті 283 ГК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Приписами статті 284 ГК України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) законодавцем визначені істотні умови договору оренди, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.
З аналізу умов договору та положень Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов висновку, що укладений між сторонами договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від №ДНП-2021-04/10 від 06.04.2021, за своєю правовою природою є договором найму.
Згідно з частинами 1 та 5 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Пунктом 4.3 договору визначено, що оплата вартості експлуатації майданчика починається з дня підписання акту приймання-передачі стороною-1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування та здійснюється стороною-2 щомісячно шляхом перерахування коштів на рахунок сторони-1 у розмірі 100% місячної вартості експлуатації майданчика з урахуванням кількості календарних днів у місяці, за який проводиться оплата, не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється розрахунок.
Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та змісту пункту 4.3 договору строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з отриманих послуг за договором на момент розгляду справи настав.
Втім, як встановлено судом, і не спростовано відповідачем, останній у визначені договором строки оплату за користування майданчиком для паркування не здійснив.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Апелянт стверджує, що у березні 2022 він був звільнений від основної плати за договором. Позивач вважає, що твердження апелянта про звільнення від оплати у березні 2022 року є безпідставним.
Так, рішенням від 30.03.2022 Київська міська рада (далі - КМР), зокрема, встановила, що на період воєнного стану, введеного Указом Перзидента України від 24.02.2022 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-ІХ, у сфері оренди комунального майна територіальної громади міста Києва: у разі використання об`єкта оренди за цільовим призначенням та/або використання об`єкта оренди для потреб оборони, забезпечення життєдіяльності міста Києва в умовах воєнного стану, орендарі звільняються від орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва (пп.1.2.1).
Також підпункти 1.3.1, 1.3.2 п.1.3 Рішення КМР від 30.03.2022 передбачали, що на період воєнного стану у сфері паркування транспортних засобів на території міста Києва: власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП "Київтранспарксервіс" згідно з переліком, затвердженим наказом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (Київської міської державної адміністрації); власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування спеціально обладнаними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП "Київтранспарксервіс" згідно з переліком, затвердженим рішенням КМР, а також звільняються від оплати суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування у відповідності укладених договорів з КП "Київтранспарксервіс".
Рішенням КМР від 15.04.2022 № 4569/4610 "Про внесення змін до Рішення КМР від 30.03.2022" (далі - Рішення КМР від 15.04.2022) пп.1.2 п.1 рішення КМР від 30.03.2022 викладено в такій редакції: "У сфері комунального майна територіальної громади міста Києва на період дії воєнного стану та один місяць з дати його припинення орендарі за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва звільняються від орендної плати".
Рішенням КМР від 14.05.2022 виключено пункти 1.3.1 та 1.3.2 з Рішення КМР від 30.03.2022.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила становлять випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Частини 1, 2 ст. 5 ЦК України передбачають, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23 дійшов висновку, що оскільки Рішення КМР від 30.03.2022 звільняє орендарів від орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва на період воєнного стану, введеного 24.02.2022, і це рішення пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, то воно має зворотну дію у часі і, відповідно, відповідач отримав право не здійснювати оплату за Договором саме з 24.02.2022.
На підтвердження цієї позиції свідчить рішення КМР від 18.05.2023 №6332/6373, яким внесено зміни до Рішення від 30.03.2022, а саме доповнено його пунктом 5 такого змісту: "Нарахування за цим рішенням здійснюються, починаючи з 24.02.2022".
Так, за лютий 2022 року позивач нарахував основний борг у розмірі 585,00 грн (16 380,00 грн - 15 795,00 грн, що були сплачені), а також 323,73 грн інфляційних втрат, 65,73 грн 3% річних (період 16.02.2022-14.11.2025), 94,40 грн пені (період 16.02.2022-16.08.2022) та за березень 2022 року - основний борг у розмірі 18 135,00 грн, а також 8 822,51 грн інфляційних втрат, 1 995,84 грн 3% річних (період 16.03.2022-14.11.2025), 3 418,32 грн пені (період 16.03.2022-16.09.2022).
Однак, оскільки відповідач був звільнений від орендної плати з 24.02.2022, то нарахування суми основного боргу в розмірі 585,00 грн, а також 323,73 грн інфляційних втрат, 65,73 грн 3% річних (період 16.02.2022-14.11.2025), 94,40 грн пені (період 16.02.2022-16.08.2022) за лютий 2022 року та основного боргу в розмірі 18 135,00 грн, а також 8 822,51 грн інфляційних втрат, 1 995,84 грн 3% річних (період 16.03.2022-14.11.2025), 3 418,32 грн пені (період 16.03.2022-16.09.2022) за березень 2022 року є необґрунтованим та, відповідно, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, чого суд першої інстанції не врахував.
Так, у лютому 2022 року позивачем було виставлено рахунок на оплату 16 380,00 грн, в той же час, з урахуванням положень рішення КМР від 30.03.2022, правового висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23, та умов договору, за лютий 2022 року відповідач мав сплатити 13 455,00 грн (23 дні). Натомість позивач стверджує, що відповідачем проведено оплату за лютий 2022 року в розмірі 15 795,00 грн. Таким чином, станом на травень 2022 року існувала переплата в розмірі 2 340,00 грн, яка має бути врахована під час здійснення розрахунку платежів за цей місяць: основний борг 7 020,00 грн (9 360,00 грн - 2 340,00 грн), а також 2 835,31 грн інфляційних втрат (на суму боргу 7 020,00 грн за період 16.05.2022-14.11.2025), 737,39 грн 3% річних (на суму боргу 7 020,00 грн за період 16.05.2022-14.11.2025), 1 675,18 грн пені (на суму боргу 7 020,00 грн період 16.05.2022-16.11.2022).
У зв`язку із зазначеним, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 21 060,00 грн, 10 091,34 грн інфляційних втрат, 2 307,36 грн 3% річних та 4 071,12 грн пені, з ухваленням в цій частині рішення про відмову в позові.
В той же час, твердження скаржника, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду простроченого грошового зобов`язання, розрахунок пені проведено за період більше 6 місяців в порушення положень ч. 6 ст. 232 ГК України, та про не врахування методики розрахунку інфляційних втрат не знайшли свого підтвердження. Апеляційний суд перевірив розрахунки позивача та вважає їх правильними, пеня за кожен період розрахована в межах шестимісячного періоду, під час визначення розміру інфляційних втрат враховано момент виникнення заборгованості.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За змістом статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/14491/25 ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції встановив порушення Господарським судом міста Києва норм матеріального права, то не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі № 910/14491/25 скасувати з ухваленням нового рішення.
Розподіл судових витрат
Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 14 ст. 129 ГПК України).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову становить 228 262,58 грн. Апеляційний суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення основного боргу у розмірі 21 060,00 грн, 10 091,34 грн інфляційних втрат, 2 307,36 грн 3% річних та 4 071,12 грн пені та ухвалення в цій частині рішення про відмову у позові (16,44 % від ціни позову).
Отже, 83,56% від сум судового збору покладаються на відповідача, а 16,44 % - на позивача.
За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 739,15 грн (228 262,58 грн х 1,5% х 0,8), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 288,83 грн (2 739,15 грн х 83,56 %).
За подання апеляційної скарги відповідач сплатив 4 108,73 грн, а тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 675,48 грн (4 108,73 грн х 16,44 %).
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 року у справі № 910/14491/25 задовольнити частково. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 року у справі № 910/14491/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ" (02055, м. Київ, вул. Княжий Затон, 2/30, ідентифікаційний код 40910969) на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01054, м. Київ, вул. Леонтовича, 6, ідентифікаційний код 35210739) заборгованість у розмірі 114 075 (сто чотирнадцять тисяч сімдесят п`ять) грн 00 коп., пеню у розмірі 28 587 (двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн 59 коп., 11 038 (одинадцять тисяч тридцять вісім) грн 91 коп. 3% річних, інфляційні втрати у розмірі 37 031 (тридцять сім тисяч тридцять одна) грн 26 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2 288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн 83 коп.
4. У задоволенні іншої частини позову відмовити.
5. Стягнути з Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01054, м. Київ, вул. Леонтовича, 6, ідентифікаційний код 35210739) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг КОМ" (02055, м. Київ, вул. Княжий Затон, 2/30, ідентифікаційний код 40910969) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 675 (шістсот сімдесят п`ять) грн 48 коп.
6. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.
7. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, порядку та строки, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя О.Л. Бестаченко 

Судді І.М. Скрипка

Ю.А. Шаратов