ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 р.	Справа № 520/3056/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРС УКРАЇНА" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2025 р. (ухвалене суддею Садовою М.І.) по справі № 520/3056/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КРС УКРАЇНА" 
до  Головного управління ДПС у Сумській області   
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «КРС Україна» (в подальшому – ТОВ «КРС Україна») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (в подальшому – ГУ ДПС у Сумській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.01.2022 р. № 64318280707.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 р., яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024 р. позов задоволено. 
Постановою Верховного Суду від 28.01.2025 р. касаційну скаргу ГУ ДПС у Сумській області задоволено частково, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 р. та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024 р. скасовано, справу № 520/3056/22 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 р. у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 р. та прийняти постанову, якою позов задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог: Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що фахівцями контролюючого органу проведено 
документальну планову виїзну перевірку ТОВ «КРС України» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018 р. по 30.09.2021 р., валютного законодавства за період з 01.01.2018 р. по 30.09.2021 р. з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 05.08.2016 р. по 30.09.2021 р., іншого законодавства за період з 01.01.2018 р. по 30.09.2021 р., за результатами якої складно акт від 13.01.2022 р. № 148/18-28-07-02-07/40718304/3, висновками якого встановлено, порушення платником вимог, зокрема, частини 2 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», пункту 21 розділу II постанови Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. № 5 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», підпункту 2 пункту 9 розділу III постанови Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. № 7 «Про затвердження Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів», у результаті чого допущено порушення вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій: за контрактом від 28.03.2018 р. № 2, укладеним з MASRI LIVESTOCK TRADING COMPANY S.A.L. (Ліванська Республіка), на суму 96349,40 доларів США за період з 08.02.2020 р. по 30.09.2021 р. (митна декларація від 08.02.2019 р. № UA504060/2019/000779 на суму 76083,20 доларів США; митна декларація від 08.02.2019 р. № UA504060/2019/000780 на суму 20266,20 доларів США); за контрактом від 02.02.2020 р. № 15, укладеним з SRL TEHNOSTEL-CAR (Республіка Молдова) на суму 108240 доларів США за період з 03.07.2021 р. по 14.07.2021 р. (митна декларація від 03.07.2020 р. № UA100500/2020/873836 на суму 20400 доларів США; митна декларація від 03.07.2020 р. № UA100500/2020/873837 на суму 21000 доларів США; митна декларація від 03.07.2020 р. № UA100500/2020/873838 на суму 21000 доларів США; митна декларація від 03.07.2020 р. № UA100500/2020/873839 на суму 22800 доларів США; митна декларація від 03 липня 2020 року № UA100500/2020/873840 на суму 23040 доларів США); за контрактом від 05.02.2020 р. № 6, укладеним з ВIO ENERGY FARM SRL (Республіка Молдова), на суму 41860 доларів США за період з 19.02.2021 р. по 30.08.2021 р. (митна декларація від 20.02.2020 р. № UA100500/2020/871014 на суму 21700 доларів США; митна декларація від 20.02.2020 р. № UA100500/2020/871015 на суму 20160 доларів США); на суму 19600 доларів США за період з 26.02.2021 р. по 30.09.2021 р. (митна декларація від 27.02.2020 р. № UA100500/2020/871160 на суму 19600 доларів США); на суму 85722 доларів США за період з 04.03.2021 р. по 30.09.2021 р. (митна декларація від 04.03.2020 р. № UA100500/2020/871281 на суму 21350 доларів США; митна декларація від 04.03.2020 р. № UA100500/2020/871282 на суму 20720 доларів США; митна декларація від 04.03.2020 р. № UA100500/2020/871285 на суму 22092 доларів США; митна декларація від 04.03.2020 р. № UA100500/2020/871286 на суму 21560 доларів США); на суму 170050 доларів США за період з 23.03.2021 р. по 30.09.2021 р. (митна декларація від 23.03.2020 р. № UA100500/2020/871715 на суму 33250 доларів США; митна декларація від 23.03.2020 р. № UA100500/2020/871716 на суму 33630 доларів США; митна декларація від 23.03.2020 р. № UA100500/2020/871717 на суму 34200 доларів США; митна декларація від 23.03.2020 р. № UA100500/2020/871718 на суму 34390 доларів США; митна декларація від 23.03.2020 р. № UA100500/2020/871719 на суму 34580 доларів США); на суму 213202,80 доларів США за період з 24.04.2021 р. по 30.09.2021 р. (митна декларація від 24.04.2020 р. № UA100500/2020/872352 на суму 30020 доларів США; митна декларація від 24.04.2020 р. № UA100500/2020/872353 на суму 30115,00 доларів США; митна декларація від 24.04.2020 р. № UA100500/2020/872354 на суму 30647 доларів США; митна декларація від 24.04.2020 р. № UA100500/2020/872356 на суму 30628 доларів США; митна декларація від 24.04.2020 р. № UA100500/2020/872357 на суму 31036,50 доларів США; митна декларація від 24.04.2020 р. № UA100500/2020/872358 на суму 30077 доларів США; митна декларація від 24.04.2020 р. № UA100500/2020/872359 на суму 30679,30 доларів США); на суму 30400 доларів США за період з 13.05.2021 р. по 30.09.2021 р. (митна декларація від 13.05.2020 р. № UA 100500/2020/872676 на суму 30400 доларів США).
На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.01.2022 р. № 64318280707, яким за порушення ТОВ «КРС Україна» строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності нарахував платнику пеню у розмірі 11064931,26 грн.
Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача обґрунтоване, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень п.п. 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України (в подальшому – ПК України), контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, зокрема, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.
Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України, наявність/відсутність підстав для нарахування грошового зобов`язання встановлюється під час здійснення заходів податкового контролю шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 №959-ХІІ (в подальшому – Закон №959-ХІІ) встановлено, що господарська діяльність - будь-яка діяльність, в тому числі підприємницька, пов`язана з виробництвом і обміном матеріальних та нематеріальних благ, що виступають у формі товару. Зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, а також діяльність державних замовників з оборонного замовлення у випадках, визначених законами України, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ визначає Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 р. № 2473-VIII (в подальшому – Закон № 2473-VIII в редакції на час спірних відносин). 
Статтею 1 Закону № 2473-VIII встановлено, що валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак: операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта; торгівля валютними цінностями; в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей. Валютне регулювання - діяльність Національного банку України та в установлених цим Законом випадках Кабінету Міністрів України, спрямована на регламентацію здійснення валютних операцій суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами; валютний нагляд - система заходів, спрямованих на забезпечення дотримання суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами валютного законодавства. Резиденти: фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за межами України; фізичні особи - підприємці, зареєстровані згідно із законодавством України; юридичні особи та інші суб`єкти господарювання з місцезнаходженням на території України, які здійснюють свою діяльність відповідно до законодавства України; дипломатичні, консульські, торговельні та інші офіційні представництва України за кордоном, що мають імунітет і дипломатичні привілеї, а також філії та представництва підприємств і організацій України за кордоном, що не здійснюють підприємницької діяльності відповідно до законодавства України; відокремлені підрозділи юридичних осіб, зазначених в підпункті «б» пункту 8 частини першої цієї статті, а саме філії, представництва, відділення або інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи та здійснюють підприємницьку діяльність від імені юридичної особи на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 2473-VIII, відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Згідно з ст. 4 Закону № 2473-VIII, валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту. Свобода здійснення валютних операцій забезпечується шляхом дотримання принципів валютного регулювання, встановлених цим Законом. Резиденти з урахуванням обмежень, визначених цим Законом та іншими законами України, мають право відкривати рахунки в іноземних фінансових установах та здійснювати через такі рахунки валютні операції. Нерезиденти з урахуванням обмежень, визначених цим Законом та іншими законами України, мають право відкривати рахунки в українських фінансових установах та здійснювати через такі рахунки валютні операції. Резиденти мають право придбавати валютні цінності за кордоном, здійснювати їх транскордонне переміщення та (або) транскордонний переказ з урахуванням обмежень, визначених цим Законом. У сфері здійснення валютних операцій нерезиденти мають усі права, надані резидентам.
Відповідно до ч. ч. 3, 6, 9, 10 Закону № 2473-VIII, валютний нагляд відповідно до ч. 2 цієї статті здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду без втручання у відповідні валютні операції та діяльність суб`єктів таких операцій, крім випадків запобігання агентами валютного нагляду проведенню валютних операцій, що не відповідають вимогам валютного законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства. Органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій. Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію. У разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом.
Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону № 2473-VIII, Національний банк України у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 2473-VIII, Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України.
Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання (ч. 2 ст. 13 Закону № 2473-VIII).
Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону № 2473-VIII, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Відповідно до ст. ст. 2, 6, 9, 12, 13, 16 Закону № 2473-VIII, постановою правління Національного банку України (далі - НБУ) від 02.01.2019 р. № 5 затверджено Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (в подальшому – Положення № 5).
Згідно з пунктом 21 розділу ІІ вказаного Положення граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
У зв`язку з введенням Указом Президента України вiд 24.02.2022 р. № 64/2022 воєнного стану в Україні, Правлінням НБУ прийнято Постанову вiд 24.02.2022 р. № 18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану", із змінами i доповненнями вiд 07.07.2022 р., якою встановлено з 05.04.2022 р. граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів 180 календарних днів.
Для операцій, що проведені до 05.04.2022 р. , граничні строки розрахунків становлять 365 календарних днів.
Статтею 44 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 р. № 679-XIV встановлено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні валютного законодавства.
До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та нагляду належать, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.
Постановою правління НБУ № 7 від 02.01.2019 р. «Про затвердження Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів» (в подальшому – Інструкція).
Згідно з п. п. 2 п. 6 Інструкції, банк згідно з цією Інструкцією здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентом граничних строків розрахунків за операцією резидента з імпорту товарів, якщо на дату оплати резидентом товару, а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - на дату здійснення банком платежу на користь нерезидента (дату списання коштів з рахунку банку) нерезидентом не була здійснена поставка за операцією з імпорту товару з оформленням типів МД, зазначених у підпункті 3 пункту 9 розділу III цієї Інструкції, та відображенням інформації про таке оформлення у реєстрі МД, або документів, зазначених у підпунктах 3, 4 пункту 9 розділу III цієї Інструкції, або в банку немає інформації про здійснення поставки за такою операцією.
Відповідно до п.п. 2 п. 7 Інструкції, банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) - за операціями з імпорту товарів. Датою здійснення платежу на користь нерезидента - постачальника товару вважається дата здійснення банком платежу на користь нерезидента - постачальника товару, якщо оплата зобов`язань резидента за операцією з імпорту товару здійснюється за рахунок коштів, отриманих від банку на підставі кредитного договору без зарахування цих коштів на поточний рахунок такого резидента в банку.
Згідно з п. 8 Інструкції, банк для здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів самостійно визначає систему заходів (включаючи фіксацію цих операцій з дотриманням принципів актуальності, достовірності та інформативності).
Відповідно до п.п. 3 п. 9 Інструкції банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків, зокрема: у разі імпорту продукції, яка ввозиться в Україну, після отримання інформації з реєстру МД про здійснення поставки за імпортною операцією з оформленням МД типу IM- 40 "Імпорт", IM-41 "Реімпорт", IM-51 "Переробка на митній території", IM-72 "Безмитна торгівля", IM-75". Відмова на користь держави", IM-76 "Знищення або руйнування" (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню) або після пред`явлення резидентом документа (крім МД), який використовується для митного оформлення продукції (якщо на продукцію, що імпортується, згідно із законодавством України не оформляється МД).
Згідно з п. 7 розділу II Інструкції, банк розпочинає відлік установлених НБУ граничних строків розрахунків з дати оформлення митної декларації типу ЕК-10 "Експорт", ЕК-11 "Реекспорт" на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню), або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), за операціями з експорту товарів.
Згідно з ч. 2 та 7 ст.11 Закону № 2473-VIII, валютний нагляд здійснюється агентами валютного нагляду з метою встановлення відповідності здійснюваних валютних операцій валютному законодавству з урахуванням ризик-орієнтованого підходу. Банки як уповноважені установи - агенти валютного нагляду під час проведення ними валютних операцій здійснюють безпосередній нагляд за виконанням вимог валютного законодавства резидентами (крім інших уповноважених установ) та нерезидентами, що здійснюють валютні операції через ці уповноважені установи.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону № 2473-VIII, порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Згідно з ч. 8 ст. 13 Закону № 2473-VIII, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону № 2473, у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою ст. 13 Закону № 2473, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 2473, та нарахування пені відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону № 2473 зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Аналіз вищевказаної Інструкції та Закону № 2473-VIII вказує, що період з якого розпочинається відлік законодавчо встановленого строку розрахунків у сфері ЗЕД при здійсненні експортних операцій розпочинається з моменту оформлення митної декларації.
Відповідно до абз. 11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України протягом дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню, проте така норма застосовна у сфері справляння податків і зборів та не підлягає застосуванню у сфері регулювання валютних правовідносин.
Проте зміни до положень Закону № 2473-VIII здійснюються виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Однак до Закону № 2473-VIII не вносились норми, які б дозволяли не застосовувати пеню за порушення строку розрахунків в іноземній валюті у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19). У разі якби законодавець мав на меті звільнити суб`єктів господарювання від відповідальності шляхом не нарахування (не застосування) пені під час дії карантину (COVID- 19), відповідні зміни (чи обмеження в застосуванні) були б внесені саме до Закону України «Про валюту і валютні операції».
Питання порушення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та питання розповсюдження приписів підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України щодо зупинення перебігу строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, на граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів були предметом розгляду Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків і зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі № 240/25642/22.
В постанові від 23.07.2024 р. у справі № 240/25642/22 Верховний Суд зазначив про необхідність відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 р. у справі № 420/1538/23, від 28.03.2024 р. у справі № 380/17879/22, від 13.05.2024 р. у справі № 420/11208/23, та сформулював правовий висновок відносно непоширення положень абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України на застосування пені, що передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19).
Положення підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, яким зупинено перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не розповсюджуються на строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, що врегульовано законодавством у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду.
Також, Верховний Суд у названій постанові зазначив про помилковість тверджень стосовно того, що пеня, нарахована за порушення резидентами строку розрахунків в іноземній валюті, є одним із різновидів пені в розумінні приписів підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 16.01.2026 р. у справі № 420/17341/22.
Судовим розглядом встановлено, що Головне управління ДПС у Сумській області, у періоді що перевірявся, отримало інформацію від ДПС України, направлену Національним банком України, щодо порушення граничних строків розрахунків ТОВ «КРС УКРАЇНА» по зовнішньоекономічних контрактах: від 28.03.2018 р. № 2 (лист від 21.05.2020 р. № 7811/7/99-00-05-07-02-07), від 05.02.2020 р. № 6 (листи від 06.04.2021 р. № 8228/7/99-00-07-07-02-07, від 07.05.2021 р. № 10561/7/99-00-07-07-02-07, від 03.06.2021 р. № 12739/7/99-00-07-07-02-07, 29.11.2021 р. № 26499/7/99-00-07-07-02-07), від 02.07.2020 р. № 15 (лист від 30.08.2021 р. № 19719/7/99-00-07-07-02-07).
28.03.2018 р. між ТОВ «КРС УКРАЇНА» (продавець), в особі директора Бойка Є.В., який діє на підставі Статуту, та MASRI LIVESTOCK TRADING COMPANY S.A.L, м. Тріполі, Ліван (покупець), в особі Директора Ахмед Анмаєрі, який діє на підставі Статуту, укладено контракт № 2.
Згідно з п. 4.2 Контракту № 2 від 28.03.2018 р., товар поставляється на умовах поставки FOB м. Миколаїв або FOB Дніпро-Бугський морський порт, Україна Інкотермс 2010.
Відповідно до п. 4.4 вказаного контракту датою поставки вважається дата приймання товару в м. Миколаїв або в Дніпро-Бугському морському порту, Україна.
Згідно з п. 5.2 вказаного контракту, покупець оплачує продавцю платіж за товар на умовах 100% передоплати або за фактом постачання товару.
24.01.2020 р. між позивачем та MASRI LIVESTOCK TRADING COMPANY S.A.L, м. Тріполі, Ліван укладено контракт про переведення боргу № 24/01/2020, умовами якого передбачено, що ТОВ «КРС УКРАЇНА», в особі директора Бойка О.В., який діє на підставі Статуту, надалі «Початковий боржник», з одного боку, MASRI LIVESTOCK TRADING COMPANY S.A.L, м. Тріполі, Ліван, в особі Директора Ахмеда Анмасрі, який діє на підставі Статуту, надалі «Новий боржник», з іншого боку, DRAGON LIVESTOCK TRAIDING S.A.L., Ліван, в особі Директора Мг. Achi, який діє на підставі Статуту, надалі «Кредитор», з третьої сторони уклали цей Договір.
Відповідно до розділу 1 вказаного договору новий боржник приймає у повному обсязі зобов`язання Початкового боржника за Контрактом № 3 від 08.01.2020 р., укладеному між Початковим боржником і Кредитором (далі «Основний договір»).
Згідно з п. 1.2 вказаного договору сума боргу, оплата якого після підписання цього Контракту, переходить до обов`язків Нового боржника, становить 160971,20 (сто шістдесят тисяч дев`ятсот сімдесят один долар США 20 центів).
Відповідно до п. 1.3 вказаного договору, сторони погоджуються, що зобов`язання нового боржника перед початковим боржником виконано у повному обсязі.
Згідно з п. 1.4 договору, сторони погоджуються, що зобов`язання початкового боржника перед кредитором за основним контрактом виконано у сумі 160 971, 20 (сто шістдесят тисяч дев`ятсот сімдесят один долар США 20 центів).
Відповідно до п. 1.5 договору, сторони погоджуються, що зобов`язання нового боржника перед Початковим боржником у сумі 160971, 20 (сто шістдесят тисяч дев`ятсот сімдесят один долар США 20 центів) за Контрактом № 2 від 28.03.2018 р. виконано у повному обсязі.
Пунктом 4.1 договору про переведення боргу № 24/01/2020 від 24.01.2020 р. встановлено, що новий боржник зобов`язується погасити кредитору заборгованість, зазначену у п. 1.2 цього Контракту, у строк не пізніше 31.01.2020 р.
Відповідно до заключної виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 31.12.2021 р. до 31.12.2021 р. та резюме до експортного договору № 2 від 28.03.2018 р. вбачається, що оплата по митним деклараціям № UA504060/2019/000779 від 08.02.2019 р. та № UA504060/2019/000780 від 08.02.2019 р. поступила на рахунок ТОВ «КРС Україна» 31.12.2021 р. у сумі 160921,20 доларів США – 4389640,68 грн., тобто з порушенням граничних строків розрахунку.
Судовим розглядом встановлено, що між ТОВ «КРС УКРАЇНА» (продавець) та S.R.L. «BIO ENERGY FARM» (покупець) укладено контракт № 6, умовами якого передбачено, що покупець оплачує продавцю платіж за товар на умовах 100% передоплати або за фактом постачання товару.
Відповідно до заключної виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 01.03.2020 р. до 03.03.2020 р., позивач 03.03.2020 р. отримав на рахунок 149950 доларів США – 3721459,10 грн. за контрактом № 6 від 05.02.2020 р.
Згідно з резюме до експортного договору № 6 від 05.02.2020 р. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.02.2022 р. вбачається, що сума 149950 доларів США сплачена за митними деклараціями 100500/2020/870745, 100500/2020/870746, 100500/2020/870747, 100500/2020/870748, 100500/2020/870749, 100500/2020/871011, 100500/2020/871012.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що контролюючим органом за вказаними митними деклараціями не нараховувалась пеня, що підтверджується додатком до податкового повідомлення рішення за формою «С» розрахунок пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Щодо зарахування валютної виручки по митних деклараціях UA100500/2020/873837 від 03.07.2020 р., UA100500/2020/873838 від 03.07.2020 р., UA100500/2020/873839 від 03.07.2020 р., UA100500/2020/873840 від 03.07.2020 р. за контрактом №15, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з підпункту 2 пункту 9 розділу ІІІ Інструкції № 7, банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків у разі експорту товару після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар (уключаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за експорт товару здійснювалися через рахунок резидента. відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за товар), або від банку (резидента або нерезидента) за документарним акредитивом, відкритим на користь резидента за операцією з експорту товару, або в порядку, визначеному пунктом 162 розділу IV цієї Інструкції.
Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що нарахування пені здійснюється за кожний день прострочення, включаючи день завершення валютного нагляду, оскільки валютний нагляд завершується саме в день зарахування коштів на рахунок, цей день є останнім днем періоду правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону № 2473-VIII, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом при обчисленні пені застосовано методологію, передбачену ст. 13 Закону № 2473-VIII та враховано фактичні дати митного оформлення та фактичного зарахування коштів.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області № 64318280707 від 28.01.2022 р. обґрунтоване, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.
Доводи апелянта, що судом першої інстанції не надано належної оцінки договору про переведення боргу № 24/01/2020 від 24.01.2020 р. суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав. 
Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, ненадання платником податків документів до закінчення перевірки або у строки, визначені пунктом 86.7 статті 86 ПК України, має самостійний правовий наслідок - такі документи вважаються відсутніми у платника податків на час складення податкової звітності, незалежно від причин їх ненадання, крім прямо визначених законом винятків.
Подальше подання таких документів на стадії адміністративного чи судового оскарження не усуває правових наслідків, встановлених пунктом 44.6 статті 44 ПК України, та не відновлює автоматично процесуальні права платника, втрачені внаслідок недотримання ним обов`язку співпраці під час перевірки.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 10.02.2026 р. у справі № 320/28354/24.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРС УКРАЇНА" залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 р. по справі № 520/3056/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 23.06.2026 року