ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/2896/25
Головуючий у першій інстанції – Роздайбіда О. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/247/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді – Шарапової О.Л.,
суддів – Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,
з участю секретаря: Шапко В.М., 

Учасники справи:
позивачка: ОСОБА_1 ,
відповідач: Талалаївська об`єднана територіальна громада Ніжинського району Чернігівської області в особі Талалаївської сільської ради.
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .
Оскаржується рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2025 року, суддя Роздайбіда О.В., місто Ніжин,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Талалаївської об`єднаної територіальної громади Ніжинського району Чернігівської області в особі Талалаївської сільської ради в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , 1929 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_2 , 1929 р.н. Після її смерті спору про визначення кола спадкоємців не виникло. Спадкодавиця заповіту не лишила, єдиним спадкоємцем першої черги була лише вона, її донька, ОСОБА_1 , 1956 р.н. Інших дітей вона не мала. Батько позивачки помер значно раніше за неї. Вдруге спадкодавиця шлюб не укладала, проживала до дня смерті сама.
Вона здійснила поховання матері та оскільки проживала на той час окремо від матері в іншому населеному пункті, їй довелось розпорядитись речами матері та продуктами, що були заготовлені у матері, а також вирішити питання з худобою. Деякі речі матері позивачка забрала собі. Крім того, вона оплачувала комунальні платежі за цим господарством. Все це вона вчиняла, як єдина спадкоємиця, що прийняла спадкове майно.
Позивачка має намір продати будинок, який отримала у спадок, а для цього має документально підтвердити право власності на нього.
У зв`язку з тим, що від часу смерті спадкодавиці минуло більше двадцяти років, у сільській раді змінилось керівництво і нинішнім працівникам сільської ради не відомо, що відбувалось у 2001 році з будинковолодінням i хто та яким чином приймав чи не приймав спадщину фактичним вступом у володіння та користування спадковим майном. Будинком з присадибною ділянкою, що належить їй з часу відкриття спадщини, тривалий час з її дозволу користуються інші особи.
Згідно довідок Талалаївської сільської ради слідує, що на день смерті спадкодавиця була зареєстрована одна, а також, що станом на 15.04.1991 р. в домоволодінні АДРЕСА_1 мешкали дві особи: мати позивачки та позивачка. Зазначено, що домоволодіння відноситься до суспільної групи господарств — робітничий двір. 
Позивачка вважає, що у разі віднесення господарства до робітничого двору норми статей 120, 123 ЦК УРСР відповідно до яких майно колишнього колгоспного двору підлягало розподілу між його членами, не застосовуються. Тому не має значення, яка кількість осіб і хто саме зазначений у архівних матеріалах сільської ради та, відповідно, у наданій довідці, оскільки право власності на нерухоме майно виникло лише у голови робітничого двору не залежно від складу сім`ї та членів двору. 
З 1983 року вона проживала та була зареєстрована у м. Черкаси, але майже кожні вихідні, кожну відпустку та відгули вона приїздила до матері і допомагала вести господарство.
Мати позивачки, за життя не оформила жодного правовстановлюючого документа на домоволодіння АДРЕСА_1 . Позивачка проживала далеко від матері, тому швидко не могла отримати правовстановлюючий документ на домоволодіння.
У сільраді видали свідоцтво про право власності на нерухоме майно вже після смерті спадкодавиці. Копію цього свідоцтва надали у Ніжинському МБТІ, оскільки на підставі цього документа провели реєстрацію нерухомого майна. Реєстрація нерухомого майна ніким не оспорювалась і на даний час є правочинною. Нею не оспорюються ці документи і не ставиться питання про їх скасування.
Зазначає, що ніхто не заперечував належність житлового будинку з господарськими будівлями спадкодавиці та, що саме позивачка належним чином прийняла спадщину. 
Вона зверталась до Другої Ніжинської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала письмову відмову, у зв`язку з тим, що відсутні підтверджуючі документи, які б свідчили про прийняття ОСОБА_1 спадщини, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась.
Позивачка вважає, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. 

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення є незаконним.
Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що спадкодавиця правовстановлюючих документів на домоволодіння за життя не отримувала, вони видавались після її смерті. Звертає увагу, що вона має копію з копії свідоцтва про право власності на житловий будинок, яку отримала в МБТІ, коли встановлювалась інформація про можливість оформлення будинку в порядку спадкування. Інших документів позивачка не має, що унеможливлює оформлення нею спадщини.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що визнання права власності у даному випадку не буде перебиранням суду на себе повноважень нотаріуса, як це зазначено в оскаржуваному рішенні, а буде одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством.
Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012, в якому зазначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Однак в позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості його оформити в зв`язку з відсутністю у неї оригіналу правовстановлюючого документу, а також тому, що правовстановлюючий документ видавався та реєструвався після смерті спадкодавиці, яка вже втратила свою цивільну дієздатність. Зазначає, що нотаріус відмовив їй у заведенні спадкової справи через відсутність інформації про прийняття спадщини.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що якщо ставиться питання про визнання права власності на спірне майно, то окремо ставити питання про встановлення юридичного факту (прийняття спадщини у встановлений законом строк) потреби не має, оскільки це має бути встановлено судом при визначенні чи має позивачка підстави для визнання нею права власності на нерухоме майно.
Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що фактичне прийняття спадщини до 2004 року в Україні регулювалось Цивільним кодексом УРСР. Згідно якого, якщо спадкоємець фактично вступив у володіння спадковим майном і почав ним користуватися, він вважається таким, що прийняв спадщину, навіть якщо не подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Цивільний кодекс УРСР не містив чіткого переліку дій, які б однозначно свідчили про фактичне прийняття спадщини.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує на те, що свідки підтвердили те, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки вона володіла, управляла та розпоряджалась спадковим майном після смерті матері. Посилається на частини 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, які визначають, що спадкоємець, зокрема прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16 лютого 2025 року, повторно виданого Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.12). 
Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені: батько – ОСОБА_3 та мати – ОСОБА_2 (а.с. 13).
Згідно з довідкою, виданою Талалаївською сільською радою Ніжинського району № 03-29/418 від 18.09.2024, слідує, що станом на 15.04.1991 р. у домоволодінні АДРЕСА_1 мешкали: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 – голова колгоспного двору (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 , дочка, 1955 р.н. Домоволодіння відноситься до суспільної групи господарств – робітничий двір (а.с. 14).
Згідно з довідкою № 03-29/417 від 18.09.2024, виданою Талалаївською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті та протягом 6-ти місяців з дня її смерті за вищезазначеною адресою зареєстровані: зареєстрована одна (а.с. 15).
Відповідно до довідки КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради та технічного паспорту, житловий будинок по АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_2 в цілому згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 16.12.2004 року виконавчим комітетом Талалаївської сільської ради на підставі рішення № 25 від 29.04.2003 року (зареєстрованого в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації 16.12.2004 року) і записано до реєстрової книги за реєстровим № 9091768 (а.с. 16-21).
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 з приміткою «особа померла» (а.с. 22).
Відповідно до повідомлення Другої чернігівської державної нотаріальної контри, яка виконує обов`язки Другої ніжинської державної нотаріальної контри, на усне звернення заявниці від 18 березня 2025 року слідує, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , яка спадкоємицею за законом, строк для прийняття спадщини був пропущений, оскільки вона не звернулася до компетентної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та не прийняла спадщину фактом спільного проживання разом зі спадкодавцем на момент її смерті, оскільки постійно не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відповідною довідкою 03-29/417, виданою виконавчим комітетом Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, 18 вересня 2024 року, та не надала інших документів які б підтверджували фактичне прийняття спадщини.
Тому їй запропоновано звернутися до суду для встановлення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини або для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 шляхом володіння або користування спадковим майном спадкодавця (а.с. 10).
Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Чернігівської області №1428/01-11 від 11.06.2025 слідує, що спадкова справа до майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ніжинською районною державною нотаріальною конторою не заводилась. Перевірка проведена по алфавітним книгам обліку спадкових справ Ніжинської районної державної нотаріальної контори за період з листопада 2001 року по грудень 2010 року (а.с. 31).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не оспорюється право позивача на спадкування майна, що вказує на невірно обраний спосіб захисту цивільного права.
Звертаючись до суду з даним позовом про визнання права власності позивачка, по суті, просить суд перебрати на себе повноваження нотаріуса щодо оформлення спадщини, що не передбачено законом і не віднесено до обов`язків суду.
Апеляційний суд в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно неможливе без скасування державної реєстрації права власності на спірний будинок за померлою ОСОБА_2 .
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2025 року – залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча: Судді: