ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 200/8806/24
провадження № К/990/19447/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Білак М.В.,
за участю:
секретаря судового засідання - Яроша Д.В.,
представників відповідача - Русецької О.О., Мальцева В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1  до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2025 року (у складі головуючого судді - Стойка В.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року (у складі колегії суддів: судді-доповідача - Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В.) у справі №200/8806/24,
ВСТАНОВИВ:
І. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України (далі - відповідач, Асоціація), в якому просила:
визнати неправомірною дію Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України щодо вимоги, викладеної в листі від 18.11.2024 №502/01-14, про обов`язок приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 інформувати Асоціацію приватних виконавців України про зупинення діяльності на підставі Наказу Міністерства юстиції України №2767/7 від 08.11.2024, а також надіслання відповідної заяви на електронну адресу Секретаріату РПВУ у випадку неможливості самостійного вирішення питання свого заміщення;
визнати протиправним та скасувати пункти 2, 3 рішення Ради приватних виконавців України №72 від 02.08.2024.
2. Уважаючи пункти 2, 3 спірного рішення протиправними, позивач наголошувала, що статтями 35, 47, 48, 53, 54 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403- VIII) не вбачається повноважень Ради приватних виконавців України самостійно приймати рішення, яким вносити зміни або розширювати норми Законів України.
3. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
4. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.02.2025, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025, закрито провадження в справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
5. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заявлені позивачем вимоги до відповідача не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а тому не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
6. Суди попередніх інстанцій уважали, що інститут приватних виконавців набуває певних особливих властивостей суб`єкта публічних відносин в контексті забезпечення виконання функцій, покладеної на нього, а саме: функції своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом; діючи в межах вказаних правовідносин, орган самоврядування приватних виконавців, який обговорює питання внутрішньої діяльності інституту приватних виконавців та приймає колективні рішення з обговорюваних питань, не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України; отже, у разі виникнення спору між приватним виконавцем та органом самоврядування приватних виконавців щодо правовідносин, які стосуються внутрішньої діяльності інституту приватних виконавців, такі спори можуть чи мають розв`язуватися в позасудовому порядку.
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги, відзиву (заперечень) на неї та додаткових пояснень
7. Не погодившись із прийнятими у справі судовими рішеннями, позивач звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23.02.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025, а справу №200/8806/24 - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
8. Посилаючись на положення Закону №1403- VIII, позивач уважає, що Асоціація приватних виконавців України (далі також - Асоціація) в особі Ради приватних виконавців України при здійсненні свої повноважень вчиняє до всіх приватних виконавців, які є членами Асоціації, владні управлінські функції, в тому числі, здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців, її рішення обов`язкові до виконання всіма приватними виконавцями, за невиконання яких передбачена дисциплінарна відповідальність. На переконання скаржника, у спірних правовідносинах відповідач здійснює владні управлінські функції по відношенню до позивача, оскільки за невиконання рішення Ради приватних виконавців України №72 від 02.08.2024, передбачена дисциплінарна відповідальність
9. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. На переконання відповідача, даний спір виник між некомерційною організацією та її членом, а позивачем оскаржуються дії, які здійснювалися відповідачем виключно в межах правовідносин реалізації органом самоврядування приватних виконавців компетенції щодо вирішення питань внутрішньої діяльності інституту приватних виконавців. Відповідач уважає, що в порядку адміністративного судочинства позивач може оскаржити виключно відповідне рішення дисциплінарної комісії, введене в дію наказом Міністерства юстиції України, однак не рішення некомерційної організації, яке для позивача є обов`язковим виключно в межах необхідності дотримання положень статуту Асоціації, оскільки вона є членом цієї асоціації.
10. У додаткових поясненнях відповідач зосередив увагу на тому, що функція Ради приватних виконавців України - це саморегуляція професії, а не державний контроль; вона не є органом державної влади та не здійснює владного адміністративного контролю за діяльністю приватних виконавців у розумінні державного нагляду; її повноваження мають характер професійного самоврядування та спрямовані на забезпечення дотримання стандартів професійної етики, координацію діяльності приватних виконавців і ініціювання дисциплінарної відповідальності у визначених законом випадках. Відповідач зауважує, що Рада приватних виконавців України не накладає адміністративні штрафи, не застосовує державний примус, не може примусово виконувати свої рішення через виконавче провадження; не може самостійно обмежувати професійну діяльність поза процедурою, встановленою законом. На переконання відповідача, дії Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України щодо вимоги, викладеної в листі від 18.11.2024 №502/01-14, належить до сфери внутрішньої організаційної та статутної діяльності органів професійного самоврядування приватних виконавців і не є реалізацією владних управлінських функцій у розумінні публічного адміністрування тощо.
11. У додаткових поясненнях позивач доводить позицію про те, що в даному спорі Рада приватних виконавців України виступає в ролі суб`єкта, який здійснює публічно-владні управлінські функції на підставі законодавства на виконання делегованих державною повноважень, зокрема ведення реєстрів представників професії, затвердження внутрішніх правил і стандартів професії, здійснення контролю за діяльністю приватних виконавців, внесення обов`язкових до розгляду подань про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Зауважує, що Асоціація є некомерційною професійною організацією, яка об`єднує всіх приватних виконавців на засадах обов`язково членства відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та здійснює професійне самоврядування приватних виконавців. Твердження відповідача про те, що Рада приватних виконавців України не здійснює владного адміністративного контролю за діяльністю приватних виконавців позивач уважає таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
12. Касаційна скарга позивача до Верховного Суду надійшла 07.05.2025.
13. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2025 визначено склад колегії суддів: Жук А.В. - головуючий суддя, судді: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
14. Ухвалою Верховного Суду від 21.05.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23.02.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі №200/8806/24.
15. Ухвалою Верховного Суду від 07.04.2026 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
16. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2026 визначено склад колегії суддів: Жук А.В. - головуючий суддя, судді: Мельник-Томенко Ж.М., Білак М.В.
17. Ухвалою Верховного Суду від 01.05.2026 справу призначено до касаційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 16:15 год 14 травня 2026 року.
18. Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2026 задоволено заяву представника Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України - адвоката Мальцева Вадима Петровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №200/8806/24. Забезпечено участь Мальцева Вадима Петровича у судовому засіданні, призначеному на 16:15 год 14.05.2026, в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку відповідно до Положення про ЄСІТС.
19. Ухвалою Верховного Суду від 08.05.2026 задоволено заяву Голови Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України Русецької Оксани Олександрівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №200/8806/24. Забезпечено участь Русецької Оксани Олександрівни у судовому засіданні, призначеному на 16:15 год 14.05.2026, в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку відповідно до Положення про ЄСІТС.
20. Протокольною ухвалою Суду від 14.05.2026 перейдено до стадії ухвалення судового рішення на 19 травня 2026 року о 16:00 год.
21. Протокольною ухвалою Верховного Суду від 19.05.2026 поновлено судовий розгляд та оголошено перерву до 16:30 год 28 травня 2026 року.
22. Ухвалою Верхового Суду від 21.05.2026 визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Жука А.В. від розгляду справи №200/8806/24. Передано заяву про відвід до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.
23. Ухвалою Верховного Суду від 25.05.2026 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Жука А.В. від розгляду справи №200/8806/24.
24. Ухвалою Верховного Суду від 25.05.2026 задоволено заяву ОСОБА_1. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №200/8806/24. Забезпечено участь позивача у судовому засіданні, призначеному на 16:30 год 28.05.2026, в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку відповідно до Положення про ЄСІТС.
25. Ухвалою Верховного Суду від 28.05.2026 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи №200/8806/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
IІІ. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
26. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
27. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
28. Відповідно до частини третьої статті 341 КАС України Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги/
29. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального права та повноту дотримання норм процесуального права судами попередніх інстанцій, колегія суддів зазначає наступне.
30. В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
31. Конституційний Суд України, здійснюючи тлумачення статті 55 Конституції України, у пункті 4.1 Рішення від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
32. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
33. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
34. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
35. Так, згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
36. У пунктах 1, 2, 18 частини першої статті 4 КАС України унормовано такі визначення:
адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
37. За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
38. За усталеною позицією Верховного Суду, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
39. У розглядуваному випадку спір виник між приватним виконавцем ОСОБА_1. та Некомерційною професійною організацією «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України, з приводу незгоди із діями відповідача щодо вимоги, викладеної в листі від 18.11.2024 №502/01-14, про обов`язок приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1. інформувати Асоціацію приватних виконавців України про зупинення діяльності на підставі Наказу Міністерства юстиції України №2767/7 від 08.11.2024, а також надіслання відповідної заяви на електронну адресу Секретаріату РПВУ у випадку неможливості самостійного вирішення питання свого заміщення. При цьому, указана позовна вимога є похідною від вимоги визнати протиправним та скасувати пункти 2, 3 рішення Ради приватних виконавців України №72 від 02.08.2024.
40. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Рішенням Ради приватних виконавців України №72 від 02.08.2024 (далі - Рішення №72 від 02.08.2024), зокрема, зобов`язано приватних виконавців України, діяльність яких зупинена чи припинена, інформувати Асоціацію приватних виконавців України щодо зупинення, припинення та поновлення їх діяльності протягом 5 робочих днів з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру приватних виконавців України (пункт 2).
Пунктом 3 даного рішення зобов`язано приватних виконавців України, діяльність яких зупинена, інформувати Асоціацію приватних виконавців України щодо укладення договорів про заміщення приватних виконавців іншими приватними виконавцями протягом 5 робочих днів з дня їх укладення.
41. Наказом Міністерства юстиції України №2767/7 від 08.11.2024 зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1., відомості про що внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
42. 19 листопада 2024 року Головою Ради приватних виконавців України направлено на електронну адресу позивачки лист №502/01-14, в якому повідомлялось, зокрема, що рішенням Ради приватних виконавців України №72 від 02.08.2024 зобов`язано приватних виконавців України, діяльність яких зупинена чи припинена, інформувати Асоціацію приватних виконавців України щодо зупинення, припинення та поновлення їх діяльності протягом 5 робочих днів з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру приватних виконавців України. Станом на 18.11.2024 від приватного виконавця ОСОБА_1. до Асоціації приватних виконавців України не надходила інформація щодо зупинення її діяльності, що свідчить про невиконання Рішення РПВУ № 72 від 02.08.2024. Також звернуто увагу, що відповідно до частини першої статті 35 Закону №1403-VIII Рада приватних виконавців України має право за зверненням учасника виконавчого провадження або за власною ініціативою здійснити перевірку діяльності приватного виконавця на предмет дотримання ним: статуту Асоціації приватних виконавців України; Кодексу професійної етики приватного виконавця; рішень Ради приватних виконавців України та з`їзду приватних виконавців України, пов`язаних із діяльністю приватних виконавців. Зважаючи на зазначене вище, відповідно до Порядку визначення приватного виконавця, який здійснюватиме заміщення приватного виконавця, діяльність якого зупинена, затвердженого Рішенням Ради приватних виконавців України № 74 від 27.09.2024, у випадку неможливості самостійного вирішення питання свого заміщення, відповідач просив надіслати відповідну заяву на електронну адресу Секретаріату РПВУ з метою проведення відбору приватного виконавця, який здійснюватиме заміщення приватного виконавця, діяльність якого зупинена.
43. Не погоджуючись зі змістом вимог у вказаному листі та із пунктами 2, 3 Рішення №72 від 02.08.2024, позивач звернулася до суду із цим позовом, уважаючи, що статтями 35, 47, 48, 53, 54 Закону №1403-VIII не вбачається повноважень Ради приватних виконавців України самостійно приймати рішення, яким вносити зміни або розширювати норми Законів України.
44. Аналізуючи норми Закону №1403-VIII, суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що в межах спірних правовідносин відповідач не є суб`єктом владних повноважень та не здійснює публічно-владні управлінські функції.
45. Колегія суддів уважає такі висновки передчасними, з приводу чого зазначає таке.
46. Організаційно-правові засади діяльності та статус приватних виконавців визначено Розділом ІІІ Закону №1403-VIII.
47. Відповідно до частини другої статті 2 Закону №1403-VIII відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів щодо допуску до професії приватного виконавця, розгляду питань про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, зупинення або припинення діяльності приватного виконавця регулюються Законом України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
48. Відповідно до частини третьої статті 47 Закону №1403-VIII Асоціація приватних виконавців України:
1) представляє приватних виконавців у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, громадськими об`єднаннями та міжнародними організаціями;
2) захищає професійні права приватних виконавців;
3) забезпечує високий професійний рівень та розвиток приватних виконавців;
4) забезпечує престижність професії приватного виконавця;
5) організовує перевірку оприлюднених фактів, що принижують честь і гідність, ділову репутацію приватного виконавця, та вживає заходів щодо їх спростування;
6) здійснює інші повноваження відповідно до цього Закону.
49. Органами Асоціації приватних виконавців України, за частиною першою статті 48 Закону №1403-VIII, є: 1) з`їзд приватних виконавців регіону (Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя); 2) рада приватних виконавців регіону (Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя); 3) голова ради приватних виконавців регіону; 4) Рада приватних виконавців України; 5) Голова Ради приватних виконавців України; 6) ревізійна комісія; 7) з`їзд приватних виконавців України.
50. Відповідно до частини першої статті 54 Закону №1403-VIII у період між з`їздами приватних виконавців України функції самоврядування приватних виконавців здійснює Рада приватних виконавців України.
Повноваження і порядок роботи Ради приватних виконавців України визначаються цим Законом та Положенням про Раду приватних виконавців України, що затверджується з`їздом приватних виконавців України.
Рада приватних виконавців України підконтрольна і підзвітна з`їзду приватних виконавців України.
51. Зі змісту положень Закону №1403-VIII слідує, що рішення Ради приватних виконавців України є обов`язковими для всіх приватних виконавців.
52. В процесі судового розгляду цієї справи в суді касаційної інстанції суддею-доповідачем було здійснено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
53. Відповідно до відповіді №2805167 від 28.05.2026 основним видом діяльності Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» визначено як « 84.11 Державне управління загального характеру».
54. Доходячи висновків про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суди попередніх інстанцій належним чином не проаналізували суть цього спору, зосередившись на статусі і повноваженнях відповідача та наявності / відсутності в останнього ознак суб`єкта владних повноважень, в той же час, не надавши оцінки пунктам 2, 3 Рішення №72 від 02.08.2024 щодо їх обов`язковості для усіх приватних виконавців України.
55. Судами у справі, залишено поза увагою положення пункту 18 частини першої статті 4 КАС України та статті 264 КАС України, як спеціальної норми процесуального закону, що визначає особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень
56. Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі №816/2353/17 аналізував, що юридична наука визначає, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.
57. Своєю чергою, оскаржувані позивачем пункти рішення Ради приватних виконавців України №72 від 02.08.2024 слід перевірити на наявність ознак, притаманних для нормативно-правових актів, як то:
- чи встановлюють вони норми права (правила поведінки) щодо приватних виконавців;
- чи носять вони загальний характер (поширюють дію на необмежене коло приватних виконавців);
- чи підлягають довгостроковому та неодноразовому застосуванню.
58. Отже, доходячи висновків про те, що відповідач не здійснював владно-управлінських функцій, не є суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, а даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суди попередніх інстанцій не проаналізували зміст пунктів 2, 3 Рішення №72 від 02.08.2024 на наявність ознак нормативно-правового акту, що є безумовною підставою для констатації порушення з боку судів норм процесуального права.
59. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
60. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
61. Ураховуючи наведене, перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновків, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, допустив порушення норм процесуального права та дійшов передчасних висновків про наявність підстав для закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, що призвело до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
62. А тому, касаційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувані судові рішення - скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
63. У зв`язку із ухваленням Вищою радою правосуддя рішення №960/0/15-26 від 21.05.2026, яким, зокрема, із 01 червня 2026 року змінено територіальну підсудність Донецького окружного адміністративного суду, шляхом її передачі до Харківського окружного адміністративного суду, справа підлягає направленню для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.
64. Колегія суддів уважає, що Судом надано відповідь на всі доводи, які можуть вплинути на правильне вирішення справи на цій стадії судового розгляду.
65. Судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 4, 19, 242, 341, 349, 353, 355, 356, 359, КАС України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі №200/8806/24 скасувати.
3. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції - Харківського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.
В повному обсязі судове рішення складено 02 червня 2026 року.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко
М.В. Білак
Судді Верховного Суду