П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/34066/24	

Перша інстанція суддя Дубровна В.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквафрост» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «АКВАФРОСТ» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Волинській митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2024/000306/1 від 30 вересня 2024 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року задоволено позов.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, так як подані позивачем документи для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів не містили всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, містили розбіжності, а тому заявлена позивачем митна вартість не підтверджена документально, внаслідок чого митним органом правомірно прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару.
В свою чергу, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 квітня 2020 року між компанією «Brodrene Sperre AS», Елінгсой, Норвегія – (Постачальник) та ТОВ «Аквафрост» (Покупець) укладено контракт № 30/24/20-38, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати Покупцю Товар, зазначений в Інвойсі до цього Контракту, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та своєчасно оплатити його вартість, в термін і на умовах, передбачених цим Контрактом. Номенклатура, асортимент, кількість і вартість, а також інші необхідні характеристики Товару, попередньо узгоджені Сторонами, вказуються в Інвойсі, який є невід`ємною частиною даного Контракту. ( пункт 1.1. контракту)
Відповідно до вказаного контракту на умовах поставки FCA NO Ellingsoy на митну територію України ввезено товар, а саме: «Креветки (Pandalus borealis) в панцирі з головою, варено-морожені без харчових добавок, приправ та інших інгредієнтів, без складових сумішей, розмірний ряд 90-120 шт/кг – 18600 кг. Дата виробництва: 18 липня 2024 року – 17 серпня 2024 року. Термін придатності 24 місяці. Виробник: Н-132 Granit AS, NO. Торговельна марка – нема даних».
При цьому, 30 вересня 2024 року декларантом позивача до Волинської митниці подано (ЕМД) № 24UA205140062016U5 та документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, і обраний метод її визначення, а саме, за ціною контракту.
Так, на підтвердження заявленої митної вартості товару, декларантом позивача подані документи, які зазначені у графі 44 МД, а також картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2024/002642, зокрема, сертифікат якості (Certificate of quality) б/н від 25 вересня 2024 року; пакувальний лист (Packing list) б/н від 25 вересня 2024 року; рахунок-проформа (Proforma invoice) № 101096 від 18 вересня 2024 року; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № 1001078 від 25 вересня 2024 року; автотранспортна накладна (Road consignment note) б/н від 25 вересня 2024 року; міжнародний ветеринарний сертифікат або ветеринарне свідоцтво (Veterinary certificate) № 24400098984 від 25 вересня 2024 року; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № AR635147574 від 25 вересня 2024 року; платіжний документ, що підтверджує вартість товару № 710154483.230924 від 23 вересня 2024 року; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 1054 від 25 вересня 2024 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 000000244 від 25 вересня 2024 року; прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 17 вересня 2024 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 30/04/20-38 від 30 квітня 2020 року; договір про надання послуг митного брокера № 80 від 08 липня 2024 року; договір (контракт) про перевезення № 11/05/2023 від 11 травня 2023 року; заявка на перевезення № 176 від 18 вересня 2024 року; інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації № 11955462 від 30 вересня 2024 року; копія митної декларації країни відправлення № 4450912400172732 від 25 вересня 2024 року.
В свою чергу, 30 вересня 2024 року митний орган повідомив декларанта, що подані документи, які містять відомості щодо складових митної вартості не підтверджуються документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог частини 21 статті 58 МКУ, та скерував йому вимогу щодо надання додаткових документів: а саме: виписку з бухгалтерської документації; транспортні документи; банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних документів; банківський платіжний документ, що стосується товару; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Проте, 30 вересня 2024 року декларантом позивача надіслано лист б/н та без дати в якому, декларант повідомив, що подав всі необхідні документи для митного оформлення і додаткові надавати не буде.
Тому, 30 вересня 2024 року Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2024/000306/1, яке вмотивоване тим, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а тому митну вартість товарів скориговано за другорядним (резервним) методом.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням про коригування митної вартості, товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як товариством належним чином підтверджено заявлену митну вартість товарів для здійснення їх митного оформлення за заявленим методом, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України, митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Згідно ч. 1 ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Згідно ч. 2 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Згідно ч. 3 ст. 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 9.
Згідно ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Згідно ч. 12 ст. 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості ввезених ТОВ «АКВАФРОСТ» товарів № UA205140/2024/000306/1 від 30 вересня 2024 року.
При цьому, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення митного органу стала наявність розбіжностей у поданих товариством документах, а також їхня недостатність для здійснення митного оформлення товару за визначеним ним методом.
Зокрема, як вбачається із зібраних матеріалів у справі, для митного оформлення ввезеного товариством товару митному органу було надано рахунок-фактури (Invoice) від 25 вересня 2024 року № 1001078, відповідно до якого вартість товару становить 88 350,00 дол. США.

В свою чергу, згідно наданого банківського платіжного документа від 23 вересня 2024 року, за товар сплачено 84 776,00 дол. США. 
У відповідному платіжному документі міститься посилання на рахунок-проформи від 18 вересня 2024 року № 101096, відповідно до якого вартість товару також становить 88 350,00 дол. США.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки документами, які підтверджують митну вартість товарів, а саме рахунок-фактура (інвойс), рахунок-проформа та банківський платіжний документ містили очевидну та значну розбіжність, митним органом, відповідно до положень ч. 3 ст. 53 МК України, обґрунтовано витребувано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.
Проте, згідно наявної відповіді декларанта на запит митного органу, документів та пояснень щодо зазначених розбіжностей не надано. 
Між тим, визнаючи помилковими висновки митного органу про наявність розбіжностей у рахунку-фактурі (інвойсі) та банківському платіжному документі, суд першої інстанції послався на доводи позивача про те, що зовнішньоекономічний договір (контракт) № 30/04/20-38 укладено 30 квітня 2020 року і по цьому контракту майже щомісяця проводиться по кілька поставок такого товару, що зумовлюють переплати, які коригуються наступними поставками.
Проте, як зазначено вище, вказана інформація не повідомлялась митному органу.
Крім того, колегія суддів наголошує, що зазначені пояснення очевидно мають підкріплюватись документами, підтверджуючими їх достовірність, зокрема актами звірки взаєморозрахунків, довідками про рух грошових коштів, виписками банків.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що зазначені розбіжності не є підставою для коригування митної вартості ввезеного товариством товару.
Аналогічний висновок щодо того, що розбіжність в умовах та доказах оплати товару, які не підтверджені документально, є підставою для коригування митної вартості товару викладено у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року (справа № 380/26554/23).
Крім того, як вбачається із зібраних матеріалів у справі, для митного оформлення ввезеного товариством товару митному органу було надано довідку, що підтверджує вартість перевезення товару від 25 вересня 2023 року № 000000244, відповідно до якого вартість транспортування по маршруту EllingsШy (Norway) – Ягодин (Україна) становить 177000,00 грн, а за маршрутом Ягодин (Україна) – Київ (Україна) – 42000,00 грн.
При цьому, судом першої інстанції вірно акцентовано увагу на тому, що в документах, поданих до митного оформлення, відсутні відомості про відстані маршрутів. 
Аналогічним чином, відомості про тривалість маршруту транспортування товару відсутні у заявці на перевезення № 176 від 18 вересня 2024 року та рахунку-фактурі № 1054 від 25 вересня 2024 року.
Тобто, з наданих до митного оформлення та суду документів неможливо встановити вартість перевезення товару за 1 км маршруту.
В свою чергу, як розраховано митним органом, враховуючи фактичну відстань від Ellingsоy (Norway) – Ягодин (Україна), а також фактичну відстань маршруту Ягодин (Україна) – Київ (Україна), вартість перевезення товару позивача за межами України є меншою за вартість перевезення товару у межах України (76,13 грн/км та 82,84 грн/км).
Між тим, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Згідно ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
В даному випадку, митний орган посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові 27 серпня 2019 року (справа № 440/3790/18), згідно яких вартість перевезення товару до митного кордону України є складовою задекларованої митної вартості товару. За умови надання для митного оформлення транспортних документів, з яких вбачається суттєва різниця в ціні послуг перевезення на відрізках маршруту транспортування товару до митного кордону України і від митного кордону України до пункту призначення, яка нічим не пояснювалася, зокрема і відстанню на цих відрізках маршруту, митниця правомірно витребувала у декларанта додаткові документи, які б підтвердили числові значення складових митної вартості. 
Вказані висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для митного органу та мають враховуватись судом під час розгляду даної справи, свідчать про те, що наданих до митного оформлення товару та суду документів не достатньо для підтвердження митної вартості транспортування товару.
При цьому, колегія суддів вважає, що з метою підтвердження митної вартості товару, товариство мало можливість повідомити митному органу фактичний маршрут по якому здійснювалось транспортування товару та роз`яснити механізм розрахунку вартості перевезення товару, за яким вартість перевезення товару з Норвегії є меншою за вартість перевезення товару Україною.
Проте, згідно наявної відповіді декларанта на запит митного органу, документів та пояснень щодо зазначених розбіжностей не надано. 
В свою чергу, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, визнав умовними та такими, що побудовані на припущеннях проведені митним органом розрахунку, помилково не врахувавши зазначених висновків Верховного Суду, а також зазначені вище недоліки у наданих транспортних документах. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що зазначені розбіжності не є підставою для коригування митної вартості ввезеного товариством товару.
З іншого боку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на направленість, неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням умов поставки FCA, способу його перевезення та обсягу, відсутність окремих документів, з яких можливо встановити вартість завантаження товару у автомобіль перевізника, не є підставою для коригування митної вартості товару у межах даних правовідносин.
Проте, визнана судом помилковість частини висновків митного органу, за умови підтвердження решти висновків митного органу щодо неможливості підтвердження митної вартості ввезених товарів, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення митного органу про коригування митної вартості товарів.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Згідно ч. 2 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
В свою чергу, згідно ч. 8 ст. 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Згідно ч. 2 ст. 64 МК України, митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Між тим, як зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, визначаючи митну вартість ввезеного товару за резервним методом, митним органом зазначено митну декларацію по якій раніше була визначена митна вартість товару, враховуючи ідентичність (аналогічність) товару, умови поставки, обсягів партії, як факторів, які можуть вплинути на митну вартість.
В свою чергу, порушень у виборі методу визначення митної вартості товарів, з урахуванням обставин даної справи, судом не встановлено
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено невірне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при вирішенні справи, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про залишення позову без задоволення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Задовольнити апеляційну скаргу Тернопільської митниці. 
Скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року, з ухваленням у справі нового рішення про відмов у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквафрост» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Тернопільську митницю.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	А.В. Крусян   О.А. Шевчук