ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1327/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/5555/25 Категорія: 304090000 	Петренко О.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді  	Василенко Л. І., Карпенко О. В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Осадчого О. В. на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06.04.2026 (повний текст складено 06.04.2026, суддя в суді першої інстанції Петренко О. В.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у червні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №02021-06/2024 у розмірі 20 475 грн (7000 грн тіло кредиту, 9975 грн відсотки та 3500 грн штрафні санкції), а також понесені судові витрати.
В обґрунтування вимог вказано на те, що позивач у справі набув права вимоги до боржників за укладеними договорами факторингу, у тому числі, і щодо відповідача  ОСОБА_1 на суму боргу, заявлену до стягнення.
Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06.04.2026 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача кредитний борг у сумі 15 540 гривень, з яких 7000 гривень тіло кредиту та 8540 гривень відсотки.
Суд першої інстанції вказав на наявність зобов`язань у відповідача погасити заборгованість, права вимоги щодо якої за укладеними договорами факторингу перейшли до позивача. 
Водночас суд зауважив про доведення відповідачем сплати первісному кредитору у рахунок погашення кредиту коштів у сумі 2625 грн, що ТОВ «Аванс кредит» зараховані в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, що стало підставою для відповідного зменшення заборгованості за відсотками. Також місцевий суд зазначив про наявність на момент укладення договору та розгляду справи на території України воєнного стану, що за приписами пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України унеможливлює нарахування штрафних санкцій за кредитним договором.
Представник відповідача подав 04.05.2026 на вказане рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відхилити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування вказано на те, що позивачем не надано доказів, які б вказували на який саме номер телефону було відправлено одноразовий ідентифікатор та чи він взагалі направлявся відповідачу.
Позивач не надав первинних бухгалтерських документів щодо надання кредиту.
У п.п.1.6 п.1 та п.8 кредитного договору №02021-06/2024 вказано номер карти, на яку повинно відбуватися зарахування кредитних коштів, однак у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження, що картковий рахунок належить саме відповідачу ОСОБА_1 .
Позивачем не надані до суду докази на підтвердження оплати за договором факторингу №191124/2 від 19.11.2024, укладеним між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Аванс Кредит», а також про те, що боржник був повідомлений про зміну кредитора.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заперечив проти обґрунтованості доводів скаржника та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі меншому тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже за таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 02.06.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №02021-06/2024, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W0292 (а.с.6-8).
Згідно п.1.1 Кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 7000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п.1.2 Кредитного договору, тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту: 02.06.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 29.09.2024.
Згідно п.1.4 Кредитного договору, за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредиту. Тип процентної ставки фіксована.
Пунктом 1.4.1 Кредитного договору обумовлено, що процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього договору.
Відповідно до п.1.5 Кредитного договору, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору.
Згідно п.1.6 Кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта уключаючи використання реквізитів платіжної картки №4402-99ХХ-ХХХХ-5817, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надання без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
Відповідно до п.3.1 Кредитного договору, за користування кредитом товариством нараховуються виключно проценти. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно п.3.2 Кредитного договору, сума кредиту, проценти за користування кредитом, нарахована неустойка (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором.
Пунктом 3.3 Кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за цим договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п.1.2 договору, починаючи з дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня.
Згідно п.4.1.2 Кредитного договору, у разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі відповідно до процедури встановленої чинним законодавством України.
Пунктом 5.3 Кредитного договору сторони обумовили, що у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного в Графіку платежів, Товариство у перший день прострочення нараховує штраф у розмірі 50% від суми, одержаної клієнтом за цим договором, при цьому загальний розмір нарахованого штрафу не може перевищувати граничні обмеження, встановлені нормами чинного законодавства України про споживче кредитування. Штраф підлягає оплаті клієнтом протягом строку кредитування.
Відповідно до п.7.1 Кредитного договору, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.2 цього договору.
Як вбачається з Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №02021-06/2024 від 02.06.2024, яким є Графік платежів, що підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0292, остання мала повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними у визначені дати. Усього: чиста сума кредиту 19600 гривень 00 копійок; сума кредиту за договором 7000 гривень 00 копійок; проценти за користування кредитом 12600 гривень 00 копійок; реальна річна процентна ставка 11188,14%; загальна вартість кредиту 19600 гривень 00 копійок (а.с.9).
Крім того 02.06.2024 відповідачем ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0292 Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови кредитування ТОВ «Аванс Кредит», з урахуванням побажань споживача, яким є відповідач ОСОБА_1 (а.с.10-11).
Із листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3466_250423101241 від 23.04.2025 судом встановлено, що 02.06.2024 о 13 год 05 хв 05 сек ТОВ «Аванс кредит» через ТОВ «Універсальні платіжні рішення» здійснило перерахування грошових коштів в сумі 7000 грн, що відповідає сумі кредиту, отриманого відповідачем ОСОБА_1 на виконання умов Кредитного договору, шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача з призначенням платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 , що відповідає масці картки, що зазначена у п.1.6 Кредитного договору (а.с.12).
Відповідно до договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024, що укладений між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як «фактором» та ТОВ «Аванс Кредит» як «клієнтом» у п.1.1 погоджено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Згідно п.1.2 Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
19.11.2024 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як фактором та ТОВ «Аванс кредит» як клієнтом підписано та скріплено печатками сторін акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу №191124/2 від 19.11.2024 (а.с.16).
Як вірно вказав суд першої інстанції, з аналізу п.1.2 Договору факторингу суд встановив, що цим правочином момент набуття позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, які зазначені у відповідних реєстрах, виключно з моментом підписання сторонами договору факторингу і акту прийому-передачі реєстру боржників та не пов`язує цей момент зі сплатою фактором на користь клієнта коштів на виконання умов Договору факторингу.
Згідно платіжної інструкції №545 від 22.11.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «Аванс кредит» 4 209 773,02 грн у рахунок оплати за відступлення права вимоги за договором факторингу №191124/2 від 19.11.2024 (а.с.179).
Із Витягу з Реєстру боржників від 19.11.2024 до Договору факторингу суд встановив, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №02021-06/2024 у загальній сумі 20475 грн, з яких 7000 грн – сума заборгованості за основною сумою кредиту, 9975 грн – сума заборгованості за відсотками, та 3500 грн – сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с.17).
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №02021-06/2024 від 02.06.2024, складеного ТОВ «Аванс кредит», за період з 02.06.2024 до 19.11.2024, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 20475 гривень 00 копійок, з яких: 7000 гривень 00 копійок - сума заборгованості за основною сумою боргу та 13475 гривень 00 копійок - сума заборгованості за відсотками.
При цьому відповідач ОСОБА_1 частково здійснила сплату коштів у рахунок погашення кредиту в сумі 2625 грн, що мало місце 26.06.2024. 
Отже відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 28082025 від 28.08.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № 11312-04/2025 у розмірі 20 967,10 грн, після чого були заявлені позовні вимоги у даній справі.
 
Про стягнення вказаних сум кредитної заборгованості заявлено позовні вимоги у цій справі.

Правовідносини, що виникли між сторонами справи на підставі наведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
На час розгляду справи кредитні договори, за якими відповідач отримав кредит, є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, сума боргу по тілу кредиту та нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами позичальником наданими доказами не спростовується. 
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, як позичальник, отримала кредитні кошти за договором та не повернула їх у визначені строки разом із нарахованими відсотками та комісією, отже має непогашену заборгованість, вірно вказав про те, що позовні вимоги про стягнення коштів є обґрунтованими в задоволеній частині позову.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано встановив суму заборгованості, яка підтверджується матеріалами справи.
З такими висновками суду першої інстанції в цій справі апеляційний суд погоджується повністю, адже вони підтверджуються наявними у справі доказами та ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах та правому регулюванні правовідносин сторін, що виникли на підставі кредитного договору.
При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі ні перед попереднім кредитором відповідачем суду не надано.
Так апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника у справі про те, що позивачем не надано доказів, які б вказували на який саме номер телефону було відправлено одноразовий ідентифікатор та чи він взагалі направлявся відповідачу.
Як вбачається з правового висновку ВС у постанові від 04.02.2026 у справі №758/14925/23 на відносини, які виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».
Згідно ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Верховний Суд вказав, що використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене ЗУ «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Однак відсутність матеріально-правових вимог до фіксації змісту електронного договору не означає, що це питання може ігноруватися в ході судового розгляду.
ВС наголосив, що можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа, залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документа до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством.
За відсутності примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), суд має перевірити цілісність і незмінюваність документа, з`ясувавши, чи надсилався договір відповідачу, в якій формі (файл чи посилання), а також чи існувала технічна можливість його одностороннього редагування. Саме на це вказувала відповідачка.
Суд касаційної інстанції зазначив, що розміщення договору за посиланням у простому PDF-форматі не є підтвердженням цілісності й незмінюваності тексту цього договору, оскільки цей формат дає можливість власнику вебсторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого PDF-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності й незмінюваності електронного документа.
Таким чином можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Достовірність, цілісність і незмінність електронного документа з електронним або удосконаленим електронним підписом суд перевіряє через спеціальні програмні засоби чи онлайн-сервіси. Документи з іншим електронним підписом потребують додаткових процесуальних дій для підтвердження цілісності, зокрема, з`ясування способу надсилання, формату зберігання та можливості односторонніх змін. Паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу.
Зважаючи на вказане правозастосування касаційного суду, апеляційний суд констатує відсутність у даному випадку технічної можливості перевірити достовірність, цілісність і незмінність електронного документа з електронним або удосконаленим електронним підписом (кредитного договору) через спеціальні програмні засоби чи онлайн-сервіси з причин ненадання сторонами оригіналу електронного файлу з відповідними документами.
Водночас апеляційний суд враховує також те, що відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру – правові висновки ВС у постанові від 10.12.2025 у справі № 701/171/25.
За обставин даної справи позивачем було надано паперові копії доказів, що підтверджують позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості, зокрема кредитний договір від 02.06.2024, укладений між сторонами, підписаний відповідачем, як позичальником, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (комбінацією символів самостійно введеною позичальником W0292), де викладено умови кредитування, які позивачем покладено в основу заявлених вимог щодо стягнення кредитної заборгованості та визначення її розміру.
Крім того, слід врахувати, що в день укладення кредитного договору на картковий рахунок відповідача, вказаний нею у договорі, надійшла погоджена сума кредитних коштів, що скаржником не спростовується.
Додатково слід врахувати, що персональні дані позичальника (ПІБ, РНКОПП, реквізити паспорта, зареєстрована адреса місця проживання), необхідні для укладення договору, були отримані кредитором після самостійного повідомлення відповідачем.
Іншого способу отримати персональні дані позичальника кредитор не мав. 
Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з використанням персональних даних відповідача, або ж щодо втрати нею телефону матеріали справи не містять.
Відтак відповідач не спростувала факт самостійного волевиявлення позичальника щодо оформлення кредитних правовідносин за якими стягується заборгованість у справі.
За наявності усіх достовірних персональних даних позичальника у договорі, повідомлених кредитору, та фіксування досягнення згоди сторонами щодо всіх істотних умов договору у спосіб введення одноразового ідентифікатора, апеляційний суд вважає, що посилання скаржника про те, що позивач не надав доказів того, що договір дійсно був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора не може свідчити про наявність обґрунтованих сумнівів у тому, що саме відповідач є стороною позичальника за вказаним договором.
Отже позивачем, на думку апеляційного суду, переконливо доведено наданими доказами існування стверджуваних обставин щодо укладення кредитних договорів з відповідачем, їх змісту, а також факту перерахунку кредитних коштів позичальнику та такі висновки є більш вірогідними ніж твердження скаржника про те, що відповідні договори фактично укладено не було попри підтвердження матеріалами справи перерахунку обраного відповідачем розміру кредиту на вказану нею банківську картку у день укладення договору.
За правовим висновком ВС у постанові від 04.02.2026 у справі №758/14925/23 паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу.
З урахуванням викладеного вище, скаржником не доведено існування обставин, які б у суду апеляційної інстанції викликали обґрунтовані сумніви щодо відповідності паперових копій кредитних договорів, укладених між сторонами справи, оригіналам.
Крім того, відповідного клопотання про витребування доказів до суду першої інстанції відповідачем заявлено не було, а за приписами ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що позивачем не доведено належним чином перерахунок коштів кредиту на банківську картку позичальника, адже вказані обставини підтверджено відповідною довідкою про зарахування коштів.
Натомість відповідач не надав власних доказів того, що картка із вказаною у договорі маскою (неповним номером) їй не належить у спосіб надання суду інформації з банківських установ про відкриті на ім`я позичальника карткові рахунки, або про те, що на таку картку у день укладення договору кошти кредиту зараховані не були, що могло б підтверджуватися випискою за картковим рахунком відповідача.
Скаржнику слід врахувати, що принцип змагальності, закріплений у ст.12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Така правова позиція відображена в постанові ВС від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
Посилання скаржника на те, що позивач не надав суду докази оплати за договором факторингу №191124/2 від 19.11.2024, укладеним між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Аванс Кредит», а також про те, що боржник був повідомлений про зміну кредитора, апеляційний суд оцінює критично, оскільки на дійсність відповідного правочину зазначені обставини не впливають.
Крім того, за приписами законодавства неповідомлення боржника про відступлення права вимоги відповідних зобов`язань не припиняє та відповідач не надав суду доказів того, що при визначенні суми заборгованості по кредиту судом першої інстанції не було враховано проведені сплати на користь будь-кого з кредиторів.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06.04.2026 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника відповідача – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати скаржника за розгляд справи в апеляційному суді слід віднести на рахунок держави у зв`язку з наявністю пільг щодо сплати судового збору як в особи з інвалідністю ІІ групи згідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – відхилити.
Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06.04.2026 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати скаржника по сплаті судового збору в апеляційному суді віднести на рахунок держави.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 26.05.2026.

Суддя-доповідач   

Судді