Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/1527/25
Провадження №2/338/177/26

19 травня 2026 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого-судді Битківського Л.М.,
з участю секретаря Микитюк А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Боднарчук У.М., звернулася в суд з позовом до Солотвинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . На час смерті позивачка проживала разом із померлим в АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все його майно. 24 червня 2016 року від імені ОСОБА_2 посвідчений заповіт, яким він все своє майно заповів ОСОБА_1 . У передбаченому законом порядку, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угриновською Ю.М. заведено спадкову справу №10/2020 після смерті ОСОБА_2 . Однак 25 листопада 2024 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угриновською Ю.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_2 не проведена. Оскільки в інший спосіб, окрім звернення до суду, не може підтвердити своє право власності на успадковане майно, просить суд ухвалити відповідне рішення. 
Представник позивачки адвокат Боднарчук У.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з викладених у заяві підстав, просилв позов задовольнити.
Представник відповідача - Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явилася, у поданій заяві вимоги позову визнала, просила проводити розгляд справи за відсутності представника Солотвинської селищної ради.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Дослідивши матеріали справи, оскільки представник відповідача позовні вимоги визнає, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не встановлено, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який проживав в АДРЕСА_2 . На день смерті разом із ним за вказаною адресою проживала ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все його майно. Ще за життя ОСОБА_2 розпорядився належним майном і 24 червня 2016 року від його імені нотаріусом Магаданського міського нотаріального округу Тімуш В.С. було посвідчено заповіт, яким він все своє майно заповів ОСОБА_1 . У передбаченому законом порядку, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угриновською Ю.М. заведено спадкову справу №10/2020 після смерті ОСОБА_2 . Однак 25 листопада 2024 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угриновською Ю.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_2 не проведена.
Слід зазначити, що 16 серпня 2004 року на ім`я ОСОБА_2 державним нотаріусом Богородчанської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкове майно на яке було видано свідоцтво складалося із права власності на будинковолодіння в селищі солотвин на АДРЕСА_1 . До будинковолодіння входили: житловий будинок, загальною площею 119,0 кв.м, стайня, загальною площею 19,4 кв.м, стодола, загальною площею, 15,4 кв.м., погріб, загальною площею 13,8 кв.м., убиральня, загальною площею 1 кв.м., гараж, загальною площею 20,2 кв.м., огорожа, ворота та криниця. Вказане будинковолодіння належало ОСОБА_3 на підставі дублікату Свідоцтва про право власності, виданого Солотвинською селищною радою 02 лютого 2004 року. Як з`ясувалося вже після смерті ОСОБА_2 державну реєстрацію права власності на спірне будинковолодіння за життя ОСОБА_2 не провів. Дана обставина стала причиною того, що 25 листопада 2024 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угриновською Ю.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки за адресою спадкового майна є самовільно побудовані господарські будівлі, то внести відомості у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за спадкодавцем ОСОБА_2 є неможливим.  
Згідно з довідкою Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації №00223 від 26 червня 2025 року домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 20 лютого 2004 року до складу домоволодіння входило: житловий будинок, загальною площею 119,0 кв.м, стайня, загальною площею 19,4 кв.м, стодола, загальною площею, 15,4 кв.м., погріб, загальною площею 13,8 кв.м., убиральня, загальною площею 1 кв.м., гараж, загальною площею 20,2 кв.м., огорожа, ворота та криниця.
Станом на 26 червня 2025 року технічні характеристики об`єкта змінилися: житлова площа житлового будинку збільшилася на 0,02 кв.м. за рахунок арифметичного заокруглення. Однак господарські споруди зазнали суттєвих змін: демонтовано стайню, площею19,4 кв.м., стодолу, площею 15,4 кв.м., погріб, площею 13,8 кв.м., убиральню площею19,4 кв.м., гараж, площею 20,2 кв.м, огорожу площею 18,7 кв. м., ворота, площею 5,2 кв.м. Побудовано навіс площею 21,2 кв.м. Також побудовано літню кухню, площею 28,3 кв.м., сарай, площею 28,3 кв.м., гараж, площею 99,3кв.м., комору, площею 38,7 кв.м., сарай, площею 21,3 кв.м. та комору площею 43,4 кв.м. Даний вид робіт виконаний у 2010 році без наявності дозвільних документів на виконання зазначеного виду робіт, що в силу положень ст. 376 ЦК України вважається самочинним будівництвом. Переходів права власності на даний об`єкт не реєструвалось. 
Питання спадкування об`єктів самочинного будівництва судом вирішуватись не може. Узаконення самовільно збудованого може бути проведено у встановленому законом порядку спадкоємцем. 
Натомість відповідно до ст.1218, ст.1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням с перехід прав та обов`язків (спадщини) віл фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.1217ЦК У країни спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). 
За життя ОСОБА_2 розпорядився своїм майном, а тому перехід спадкових прав здійснено на підставі заповіту.
Позивачка, будучи спадкоємицею за заповітом, звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 
Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на конкретне домоволодіння, яке є преметом позову, позивачка отримала відмову, оскільки спадкодавцем за життя не здійснено державну реєстрацію права власності на це майно після оформлення спадщини у 2004 році. 
Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Згідно з положеннями статті 2 Закону України: "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-ГУ державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного вище Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
З огляду на зазначене, позивачка має право успадкувати та оформити право власності на нерухоме майно, що належало ОСОБА_2 , однак через відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Так, постановою у справі № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті.
Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.
Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.
Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є фактичним власником цього майна, це право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця й після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.
Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.
Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації.
Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, то суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 правомірно, в порядку спадкування за заповітом набула у власність будинковолодіння по АДРЕСА_1 . У зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на вищевказане майно її право власності слід визнати в судовому порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. 206, 263 – 265, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок загальною площею 119 кв.м. житловою 59,88 літ. А, а також стайня літ Б, стодола літ.В., погріб літ.Г, вбиральня літ.Д., гараж літ.Ж, огорожа, ворота та колодязь. 
Право власності підлягає державній реєстрації.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному прядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Битківський