ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5151/26 Справа № 175/15646/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О.М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2026року, головуючий у суді першої інстанції Білоусова О.М.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025року ОСОБА_1 подала позов в суд проти Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі — ФОП ОСОБА_2 ) з вимогами про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів у розмірі 25 800,00грн, які були сплачені в якості передплати за шафу. 
Існування таких вимог  ОСОБА_1  пов`язувала із тим, що вона мала намір придбати у ФОП ОСОБА_2 шафу розміром 1900х1600х450 за ціною 32 300,00грн для особистого використання. За дану шафу ОСОБА_1 сплатила відповідачеві 32 300,00грн.
Вказувала, що фактично укладений між нею та ФОП ОСОБА_2 договір роздрібної купівлі – продажу є публічним договором, укладеним на відстані, за умовами якого ОСОБА_1 є покупцем, а ФОП ОСОБА_2 – продавцем. У зв`язку з цим, у відповідача виник обов`язок передати ОСОБА_1 товар, за який вона сплатила його вартість у повному розмірі, проте, в порушення умов договору товар не було передано.
Зазначала, що у зв`язку з істотним порушенням ФОП ОСОБА_2 умов договору, сплачена нею попередня оплата у розмірі 32 300,00грн підлягала поверненню та відповідачем було частково повернуто кошти у розмірі 6 500,00грн. Решта коштів у розмірі 25 800,00грн не повернута позивачці.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2026року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що договір між сторонами не можна вважати укладеним, оскільки між ними не відбувалось погодження істотних умов договору. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
27 лютого 2026року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 , подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2026року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення та просила про задоволення її позову в повному обсязі. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо непогодження між сторонами істотних умов договору.
Наголошувала, що відповідач фактично прийняв оплату за шафу від позивачки, а також відповідач узгоджував параметри шафи для позивачки з третьою особою. Погодження і взаємодія відповідача з будь-якими іншими особами стосовно виготовлення шафи не впливають на позивачку, позаяк укладання договору підтверджується платіжними інструкціями про оплату відповідачу за шафи, яку мала намір придбати позивачка.
Вказувала, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги того, що позивачка як споживач має право розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржниця обґрунтовувала свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
04 березня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду справу №175/15646/25 витребувано із Дніпровського районного суду Дніпропетровської області; та 12 березня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі. 
02 квітня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
ОСОБА_1 мала намір придбати у ФОП ОСОБА_2 шафу розміром 1900х1600х450 за ціною 32 300,00грн для особистого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, що сторонами не оспорюється.
За дану шафу ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_2 32 300,00грн, а саме: 29 листопада 2023року сплачено 13 000,00грн, що підтверджується квитанцією про оплату №242342909 та 01 грудня 2023року сплачено 19 300,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3335984524.1.
На адресу позивачки, ФОП ОСОБА_2 було направлено металеву конструкцію розміром 1900х1600х450, що підтверджується квитанцією про прийом вантажу 3420019798 перевізником поштою Делівері, а також фотознімком запакованих металоконструкцій, що не заперечувалось сторонами, проте ОСОБА_1 відмовилась отримувати у перевізника замовлення, у зв`язку з тим, що вважала товар не тим, який вона мала намір придбати.
У зв`язку з тим, що відповідач не поставив товар, за який було сплачено кошти, 05 червня 2025року представник позивача направив відповідачу вимогу про повернення позивачу коштів, сплачених в якості передоплати за шафу.
У подальшому кошти в сумі 6 500,00грн були повернуті ФОП ОСОБА_2 як надлишково перераховані.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що в матеріалах справи відсутні докази відповіді про прийняття пропозиції, підтвердження погодження замовлення, предмету договору, ціни договору, строків виконання зобов`язання між позивачем та відповідачем, договір між сторонами не можна вважати укладеним, оскільки між ними не відбувалось погодження істотних умов договору. 
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи одержав продавець суму попередньої оплати товару, чи передав товар та чи має право покупець за встановлених обставин у справі вимагати повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому /частина перша статті 656 ЦК України/.
Частиною другою статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства /частина перша статті 628 ЦК України/.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Свобода договору належить до загальних засад цивільного законодавства /пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України/.
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.
Як встановлено у даній справі, між сторонами були певні домовленості щодо придбання шафи, за яку ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_2 32 300,00грн двома платежами, призначенням яких було: “Металоконструкції, Шкаф 1900на 1600на 450” та “Оплата за 1900 1600 450 шкаф ОСОБА_4 ” /а.с.6,7/.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15 жовтня 2025року ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, основний вид економічної діяльності якого: 25.99 «Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.» /а.с.14/.
Так, ФОП ОСОБА_2 направив металеву конструкцію розміром 1900х1600х450, перевізником поштою Делівері, проте ОСОБА_1 відмовилась отримувати у перевізника замовлення, у зв`язку з тим, що вважала товар не тим, який вона мала намір придбати.
Тобто фактично товар не було отримано покупцем, домовленості щодо покупки шафи не було виконано.
Після чого, кошти в сумі 6 500,00грн були повернуті ФОП ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 як надлишково перераховані, з призначенням платежу: “Повернення попередньої оплати за шафу” /а.с.8/.
Тож, враховуючи вимоги статі 693 ЦК України та те, що позивачкою, як покупцем за договором, було сплачено визначену суму попередньої оплати у повному обсязі, а відповідач не здійснив поставку товару в належному вигляді, повністю чи частково, поставлена металоконструкція не була прийнята покупцем та мала б бути повернута перевізником продавцю, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на повернення від відповідача отриманих від позивачки грошових коштів у розмірі 25800,00грн.
За наведених умов, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позову лише з мотивів недостатнього погодження умов договору. Позаяк відповідач прийняв оплату за шафу від позивача, а також відповідач узгоджував параметри шафи для позивача.
Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Отже, продавець одержав суму попередньої оплати товару, товар фактично не був переданий позивачці, а тому вона має право за встановлених обставин у справі вимагати повернення суми попередньої оплати.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не повністю виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів у розмірі 25 800,00грн, які були сплачені в якості попередньої оплати за шафу. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог та те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 1 211,20 + 1 816,80 = 3 028,00грн.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2026року – скасувати.
Задовольнити позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму попередньої оплати за товар у розмірі 25 800,00грн. 
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 19 травня 2026року.

Судді: