Ухвала
7 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 461/3617/24
провадження № 61-3578ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про відшкодування майнової та моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,
ВСТАНОВИВ:
16 березня 2026 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, зареєстровану судом 19 березня 2026 року, 
на постанову Львівського апеляційного суду від 17 березня 2025 року, повний текст якої складений того ж дня.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Вказана касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження іОСОБА_1  заявляє клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку вказує про те, що згідно з листом Галицького районного суду м. Львова у матеріалах справи відсутні докази вручення йому постанови Львівського апеляційного суду від 17 березня 2025 року; її копію він отримав лише 12 березня 2026 року, що підтверджується відповідною розпискою. Зазначає, що він є інвалідом другої групи, потребує стороннього догляду і не здатний до самообслуговування, тому не міг раніше звернутися до суду для отримання копії оскаржуваної постанови.
Вважає, що зазначені причини пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення свідчать про пропуск процесуального строку з поважних причин.
Вивчивши зміст поданого заявником клопотання про поновлення строку, касаційний суд вважає, що вказані заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення не є поважними.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).
Положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи. Зазначене відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і які не залежали від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.
Питання щодо вручення судового рішення врегульовано статтею 272 ЦПК України.
Частинами п`ятою, шостою, одинадцятою статті 272 ЦПК України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувана постанова Львівського апеляційного суду ухвалена 17 березня 2025 року, її повний текст складено того ж дня і 19 березня 2025 року забезпечено надання загального доступу.
Пунктом 6 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу самостійно цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Слід зазначити, що ОСОБА_1 є позивачем у справі і повинен добросовісно користуватися процесуальними правами. Крім того, оскаржувану постанову прийнято за результатами розгляду апеляційної скарги безпосередньо ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 вересня 2024 року.
З касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 16 березня 2026 року, тобто за день до спливу одного року з дня складення повного судового рішення.
Посилання заявника у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження на відсутність у матеріалах справи доказів вручення йому постанови Львівського апеляційного суду від 17 березня 2025 року і отримання її копії 12 березня 
2026 року, а також на те, що його потреба у сторонньому догляді, нездатність до самообслуговування і інвалідність другої групи унеможливили звернення до суду для отримання копії постанови раніше березня 2026 року, є недостатньо обґрунтованими та не підтверджені відповідними і належними доказами.
Ненаправлення судового рішення на адресу заявника може свідчити про бездіяльність суду і ця обставина може слугувати підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, проте, вирішуючи питання про поновлення такого строку, суди повинні також враховувати всі фактичні обставини, що зумовили невчасне отримання копії судового рішення, які заявник має підтвердити відповідними доказами.
Поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним і виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції; 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру; 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя.
ОСОБА_1 не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження порушення процесуальних прав заявника та невиконання процесуальних обов`язків апеляційним судом, а також доказів неможливості отримання ним копії постанови Львівського апеляційного суду від 17 березня 
2025 року до 12 березня 2026 року.
У долученому до касаційної скарги листі від 16 лютого 2026 року 
вих. № 01-13/56/2026 Галицький районний суд м. Львова підтверджує відсутність 
у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення постанови Львівського апеляційного суду. Не знаючи зміст заяви, відповідь на яку ОСОБА_1 долучив до касаційної скарги, у повній мірі оцінити зміст листа неможливо, враховуючи способи отримання судового рішення та відсутність посилань на особу, щодо якої відсутнє рекомендоване повідомлення.
Слід зазначити, що інформація про відсутність у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення постанови Львівського апеляційного суду не свідчить про бездіяльність цього суду протягом майже року. Крім того, рекомендоване повідомлення є лише одним із способів підтвердження одержання особою судового рішення.
Також з долученої до касаційної скарги заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова про видачу копій судових рішень 4 лютого 2026 року, на цій заяві міститься відмітка про отримання безпосередньо ним копій судових рішень першої та апеляційної інстанцій і ознайомлення з матеріалами справи № 461/3617/24 у Галицькому районному суді м. Львова 12 березня 
2026 року, що спростовує посилання заявника на нездатність до самообслуговування.
Крім того, твердження заявника про потребу у сторонньому догляді і нездатність до самообслуговування, якими він обґрунтовує неможливість звернення з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції в межах передбаченого законом строку, 
не підтвердженні належними доказами.
Надана заявником копія протоколу Пустомитівської центральної лікарсько-консультативної комісії № 403 від 14 квітня 2016 року, в якому зазначено, що 
ОСОБА_1 потребує стороннього догляду і не здатний до самообслуговування, не є довідкою Медико-соціальної експертної комісії та не замінює її, він є обов`язковою підставою для направлення на Медико-соціальну експертну комісію для встановлення інвалідності. У разі підтвердження комісією інвалідності видається довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності 
(або інвалідності).
З долученої до касаційної скарги довідки Медико-соціальної експертної 
комісії № 094975 від 29 травня 2001 року вбачається, що ОСОБА_1 має інвалідність другої групи і комісією йому визначені умови та характеристики праці (протипоказана стояча робота); висновку про потребу у сторонньому догляді довідка не містить.
Верховний Суд враховує стан здоров`я заявника та наявність у нього другої групи інвалідності, проте ці обставини не свідчать про неможливість реалізації своїх процесуальних прав протягом тривалого часу. Крім того, слід зазначити, що 
ОСОБА_1 (під час встановленої йому групи інвалідності) у квітні 2024 року звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом, у червні 2024 року подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, повне заочне рішення суду першої інстанції складено 26 вересня 2024 року і загальний доступ до нього забезпечено 2 жовтня 2024 року, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 
11 листопада 2024 року. Така процесуальна поведінка заявника свідчить про його обізнаність з розглядом справи та ухваленими судовими рішеннями у ній. 
Отже, заявник не навів достатніх доводів про існування обґрунтованих перешкод в отриманні судового рішення раніше 12 березня 2026 року; не надав доказів, які б підтвердили неможливість отримання ним копії оскаржуваної постанови раніше 
12 березня 2026 року, та доказів бездіяльності суду. Такими доказами можуть бути відомості про неодноразове звернення до суду із заявами про видачу копії судового рішення; затягування судом строку виготовлення повного тексту судового рішення тощо.
Крім того, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи.
З огляду на викладене касаційний суд доходить висновку про відсутність обґрунтованих перешкод у вчиненні заявником процесуальних дій щодо отримання копії постанови та вчасного подання касаційної скарги.
За таких обставин касаційна скарга відповідно до частини третьої 
статті 393 ЦПК України залишається без руху з наданням заявнику права звернутися протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали із заявою, в якій навести інші підстави для його поновлення, та надати докази, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження. Якщо заявником 
у встановлений судом строк не буде подано заяви із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, це є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.
Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 березня 2025 року залишити без руху.
Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначеного недоліку.
Якщо заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, не буде подано заявником у зазначений строк, це є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя С. О. Карпенко