Провадження номер 2/741/513/26
Єдиний унікальний номер 741/2257/25

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ
іменем України

03 липня 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого судді Крупини А.О.,
з участю секретарів судового засідання Кузьменка І.С., Богдан Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

30 грудня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Носівського районного суду Чернігівської області звернулася представник позивача ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Томилко О.Б. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 731834777 від 09 грудня 2024 року в розмірі 28813,26 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 грудня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 731834777 у формі електронного документа, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав від товариства кредитні кошти у розмірі 9300 грн на умовах строковості, зворотності та платності. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані на банківську картку № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем при укладенні договору. 
У подальшому 11 лютого 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № МВ-ТП/21, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги за кредитним договором № 731834777 від 09 грудня 2024 року. 
У зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору в нього утворилася заборгованість за кредитним договором № 731834777 від 09 грудня 2024 року, яка становить 28813,26 грн, з яких: 9300 грн – заборгованість по кредиту, 19048,26 грн – заборгованість по процентах за користування кредитом, 465 грн – заборгованість по комісії за надання кредиту. 
У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 731834777 від 09 грудня 2024 року в сумі 28813,26 грн, а також сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.
Ухвалою судді від 20 січня 2026 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд справи по суті на 30 березня 2026 року, надано відповідачеві строк для подання відзиву на позов, а позивачеві – відповіді на відзив. Крім того, указаною ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано з АТ «Сенс Банк» виписку про рух коштів по банківському рахунку за карткою № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за 09 грудня 2024 року на суму 9300 грн. 
Ухвалою суду від 30 березня 2026 року розгляд справи відкладено до 03 липня 2026 року для здійснення повторного виклику відповідача в судове засідання. 
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, у якій просила суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце проведення судових засідань сповіщався належним чином шляхом надсилання судових повісток про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України. Поштові конверти із судовими повістками про виклик до суду повернулися на адресу суду без вручення із зазначенням причин повернення: «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Рішенням ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№ 12307/16) визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.
Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За письмовою згодою позивача суд постановив 03 липня 2026 року ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 ЦПК України.
У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд робить нижченаведений висновок.
Судом встановлено, що 09 грудня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 731834777 (а. с. 25-36).
Відповідно до п. 2.1. договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом та Комісією за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно з п. 2.2. кредитного договору загальний розмір кредиту за цим договором становить 9300 грн 00 коп. 
Пунктом 2.3. кредитного договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 09.12.2024 (що є датою надання кредиту).
Відповідно до пункту 2.4. другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим договором.
Пунктом 2.5. договору передбачено, що кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх. 
Згідно з п. 3.1. договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Відповідно до пункту 3.2. договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Згідно з п. 3.3 договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 2734 грн 20 коп. Комісію за надання кредиту в розмірі 465 грн 00 коп. Про суму нарахованих процентів та комісії, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. У разі отримання додаткового траншу протягом визначеного на момент укладення договору дисконтного періоду, сума нарахованих процентів та комісії, яку необхідно сплатити для першої пролонгації також зазначається в Особистому кабінеті Позичальника. У разі якщо строк Дисконтного періоду закінчився, Позичальник має можливість повернутися в Дисконтний період, якщо протягом 30 кал. днів з дати його закінчення здійснить оплату всіх фактично нарахованих на дату повернення процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема комісії за надання кредиту та неустойки). Після поновлення дисконтного періоду його тривалість складає 30 кал. днів та застосовуються умови його пролонгації дисконтного періоду, описані в п. 3.2. договору. 
У свою чергу, умовами договору передбачено, що дисконтний період – період користування кредитом, протягом якого позичальник має право отримувати нові транші у межах встановленого кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення кредиту протягом строку дії договору (п. 1.1.5.).
Відповідно до пункту 5.1 договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4102-32ХХ-ХХХХ-7349, що відбувається не пізніше, ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором.
Згідно пункту 7.1. договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування – 08.01.2025, а саме протягом 30 днів з дня отримання першого траншу позичальником.
Відповідно до пункту 7.3. договору кінцева дата повернення кредиту – 08.01.2030 року.
Пунктом 7.4. договору передбачений порядок сплати процентів за користування кредитними коштами.
Відповідно до пункту 8.2. договору процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою. Процентна ставка за договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Разом з тим, кредитодавець має право в односторонньому порядку зменшити загальну вартість кредиту для позичальника, що не є зміною істотних умов цього договору. У разі якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду кредитування, то зобов`язання позичальника по оплаті процентів за користування кредитом визначаються шляхом множення базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом (від дати видачі першого траншу до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання). Фактичне значення загальних витрат за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку, описаному нижче.
Пунктом 8.3 договору передбачено, що базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожен день користування ним, що становить 357,00 відсотків річних.
Відповідно до п. п. 8.4., 8.5. договору комісія за надання кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі першого траншу за цим договором. Розмір комісії, що нараховується за надання першого траншу за цим договором, становить 465 грн 00 коп. 
Пунктом 11.1 договору передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. 
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід зробити висновок про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір № 731834777 від 09 грудня 2024 року, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, ОСОБА_1 підписав електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора UJGW, який увів у відповідне поле 09 грудня 2024 року о 00:13:23 (а. с. 36, зворот).
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Також ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора 4436, який було введено позичальником 09 грудня 2024 року о 00:13:33, було підписано паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 731834777 від 09 грудня 2024 року, який містить інформацію про істотні умови договору, які співпадають із умовами, визначеними в кредитному договорі (а. с. 23-24).
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення такого договору, на вищевказаних умовах.
Відповідно до довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання кредитного договору № 731834777 від 09 грудня 2024 року кредитодавцем було ініційовано перерахування на платіжну картку позичальника № НОМЕР_3 грошових коштів в сумі 9300,00 грн (а. с. 50, зворот). 
Довідкою ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів підтверджено, що в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-757 від 06.09.2023 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника ТОВ «ПрофітГід» було здійснено успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача за такими реквізитами: платник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», номер транзакції: 43369-60180-19293, дата здійснення переказу: 09.12.2024, сума переказу: 9300 грн, номер платіжної картки отримувача: НОМЕР_3 , емітент платіжної картки отримувача: Сенс Банк, призначення платежу: Credit transaction 3380502413 ОСОБА_1 Договір (оферта) : 731834777 від 09.12.2024 (а. с. 50).
Крім того, отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором підтверджується повідомленням АТ «Сенс Банк» від 28 січня 2026 року. Так, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів АТ «Сенс Банк» повідомило суд, що ОСОБА_1 є клієнтом банку, на його ім`я відкрито запитувану картку, маска якої № НОМЕР_3 . Також АТ «Сенс Банк» надано виписку з рахунка клієнта до вищевказаної картки за 09 грудня 2024 року, з якої судом встановлено, що 09.12.2024 о 00:13 на платіжну картку ОСОБА_1 відбулося зарахування переказу в сумі 9300,00 грн (а. с. 120, 121). 
11 лютого 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № МВ-ТП/21, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» приймає права вимоги до боржників (а. с. 14 зворот-17).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до вказаного договору факторингу ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (а. с. 17 зворот-18) набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 731834777 від 09 грудня 2024 року на загальну суму 20247,96 грн, з яких:
- 9300,00 грн – заборгованість по основному боргу;
- 5832,96 грн – заборгованість по процентах;
- 465,00 грн – заборгованість по комісії;
- 4650 грн – неустойка.
Оплата за договором факторингу підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1184 від 26.02.2025 (а. с. 19). 
Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідачем не надано суду жодних доказів погашення заборгованості за кредитним договором № 731834777 від 09 грудня 2024 року перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» чи сплати такої позивачу після укладання договору факторингу.
Таким чином, у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість перед ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитним договором № 731834777 від 09 грудня 2024 року.
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд робить висновок, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 9300 грн, факт невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих кредитних коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який відповідно до договору факторингу набув прав вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.
Відповідно до статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Окрім того, 11 лютого 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» було надіслано ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги (а. с. 51).
07 липня 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» було надіслано ОСОБА_1 повідомлення про дострокове розірвання договору, згідно з яким ТОВ «Таліон Плюс» повідомило ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору з 07 липня 2025 року та необхідність сплати заборгованості у розмірі 33463,26 грн (а. с. 51, зворот, а. с. 52).
Як вбачається з розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», та витягу з реєстру передачі права вимоги за договором факторингу (а. с. 19-20), заборгованість відповідача за кредитним договором № 731834777 від 09 грудня 2024 року станом на день укладення договору факторингу становить (11.02.2025) 20247,96 грн, з яких: 
- 9300,00 грн – заборгованість по основному боргу;
- 5832,96 грн – заборгованість по процентах;
- 465,00 грн – заборгованість по комісії;
- 4650,00 грн – неустойка (не включена до позовних вимог).
ОСОБА_1 жодних оплат за договором не здійснено. 
Окрім того, фактором – позивачем у справі – було здійснено нарахування заборгованості за договором у період з наступного дня після дати укладання договору факторингу, тобто з 12 лютого2025 року, по 07 липня 2025 року (дата дострокового розірвання договору, повідомлена відповідачеві). Відповідно до розрахунку заборгованості (а. с. 20-22), здійсненого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», заборгованість відповідача за договором № 731834777 від 09 грудня 2024 року становить 33463,26 грн, з яких:
- 9300,00 грн – заборгованість по основному боргу;
- 19048,26 грн – заборгованість по процентах;
- 465,00 грн – заборгованість по комісії,
- 4650 грн – неустойка (не включена до позовних вимог). 
Разом з тим у позовній заяві позивач ставить вимогу про стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 28813,26 грн, з яких: 9300,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 19048,26 грн – заборгованість по процентах, 465 грн – заборгованість по комісії за надання кредиту.
Відповідно до статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.
Перевіривши розрахунки заборгованості, складені первісним кредитором та позивачем, судом встановлено, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами відбувалося відповідно до п. 8.2. кредитного договору № 731834777 від 09 грудня 2024 року в розмірі 0,98 % в день від суми залишку кредиту, що в грошовому еквіваленті становить 91,14 грн у день. Такий розмір відсотків безпосередньо передбачений умовами укладеного кредитного договору, з якими погодився відповідач, а також не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки.
При цьому, відповідач жодних заперечень щодо нарахованої суми заборгованості суду не навів, контррозрахунку суми боргу не подав. 
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
З урахуванням вищевикладеного, суд уважає, що позовні вимоги в частині стягнення 9300,00 грн по тілу кредиту, 19048,26 грн заборгованості за процентами та 465 грн заборгованості по комісії за надання кредиту є обґрунтованими, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір відповідно до задоволеної частини позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2422,40 грн пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 100 %).
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги позивачем подано: копію договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024 року; копію додаткової угоди № 2334 від 16.12.2025 про надання правової допомоги до договору № 5 від 02.12.2024, відповідно до якого вартість послуг адвокатського об`єднання по супроводженню справи становить 5000 грн, а саме: аналіз кредитної справи та формування юридичного висновку – 1000 грн, підготовка та направлення повідомлення відповідачу – 500 грн, збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів, підготовка позовної заяви та направлення копії доданих до неї документів до суду – 3500 грн; копію акта приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2025, датованого 16.12.2025; копію платіжної інструкції № 182 від 16.12.2025 про оплату 5000 грн за надання правової допомоги згідно з вищевказаним договором та додатковою угодою; копію ордера на надання правничої допомоги серії СВ № 1116266; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000666 на ім`я Колінько А.В.; копію довіреності від 01.05.2025; копію витягу з наказу № 01/05/04к від 01.05.2025 про прийняття на посаду Томилко О.Б. (а. с. 51-60).
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 у справі № 240/3888/19.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що за наслідками розгляду справи позов задоволено повністю ураховуючи незначну складність справи, ціну позову, значення справи для сторін, обсяг проведеної представником позивача роботи, який підтверджений належними та допустимими доказами, суд уважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
На підставі 525, 526, 599, 610, 615, 625, 626, 628, 638, 641, 644, 1054 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію» та керуючись ст. ст. 12,13,76,81,89,141,247,258,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованість за договором кредитної лінії № 731834777 від 09 грудня 2024 року в розмірі 28813 (двадцять вісім тисяч вісімсот тринадцять) гривень 26 копійок, яка складається із: 9300,00 грн заборгованості по основному боргу, 19048,26 грн заборгованості по процентах, 465,00 грн заборгованості по комісії за надання кредиту. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок понесених судових витрат по сплаті судового збору та 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок судових витрат, понесених на правову допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», ЄДРПОУ 39700642, місце знаходження: м. Чернігів, вул. Жабинського, 13;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення складено 03 липня 2026 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА