Єдиний унікальний номер 205/3990/26
Номер провадження2/205/3634/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 травня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В. 
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - 

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_2 (далі – Відповідач), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.12.2007 року.
Позивач зазначає, що вона є повнолітньою, не одруженою та не працюючою, однак, навчається в Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка», на денній формі навчання, на контрактній основі, стипендією не забезпечена, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. 
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до завершення навчання або до досягнення 23 років, в залежності від того, яка із зазначених обставин настане першою.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. 
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. 
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Згідно зі сповіщенням Міністерства оборони України №640/1 від 03.06.2025 року відповідач має статус військовослужбовця, який зник безвісти 30 травня 2025 року під час виконання бойового завдання.
Разом із тим, матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору по суті, відзив на позовну заяву до суду не надходив, а позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи.
За таких обставин, відповідно до ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19.12.2007 року.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1  досягла повноліття, однак, вона є здобувачем освіти за денною формою навчання на контрактній основі у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка»,з терміном навчання з 01.09.2025 року по 30.06.2029 року, що підтверджується відповідною довідкою вказаного навчального закладу. 
Крім того, судом встановлено, що відповідно до сповіщення Міністерства оборони України №640/1 від 03.06.2025 року відповідач є військовослужбовцем, який зник безвісти 30 травня 2025 року під час виконання бойового завдання.
Доказів наявності аліментних зобов`язань відповідача перед іншими особами матеріали справи не містять. 
Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання повнолітньої дитини, яка потребує матеріальної допомоги, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 Сімейного кодексу України.
Згідно ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. 
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Аналогічні за своїм змістом висновки викладені у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» згідно яких обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
В даному випадку, судом встановлено, що позивач досягла повноліття, але не досягла 23 річного віку, і навчається за денною формою навчання на контрактній основі у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка»,з терміном навчання з 01.09.2025 року по 30.06.2029 року, стипендією не забезпечена, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги.
Суд враховує, що відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, зокрема безвісно відсутніми, зберігаються виплати грошового забезпечення, а членам їх сімей щомісячно виплачується грошове забезпечення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців, зокрема, дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Відтак сам по собі факт безвісного зникнення відповідача під час проходження військової служби не свідчить про відсутність передбаченої законом можливості виконання ним обов`язку щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. В даному випадку матеріали справи свідчать про наявність передбаченого законом джерела грошового забезпечення, за рахунок якого можуть сплачуватися аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.
А тому суд доходить висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на користь позивача, починаючи з 26.03.2026 року і до завершення навчання, оскільки донька у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, а відповідач, будучи, батьком дитини, зобов`язаний надавати таке утримання.
Такий висновок суду ґрунтується також на нормах ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку) відповідно до яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших осіб на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому суд враховує, що відповідач є військовослужбовцем, який вважається безвісно відсутнім, однак відповідно до ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за такими військовослужбовцями зберігається грошове забезпечення, виплата якого здійснюється членам їх сімей, що свідчить про наявність передбаченого законом джерела доходу для виконання аліментного обов`язку.
Враховуючи вказані обставини, у тому числі, матеріальний стан відповідача, спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу, волевиявлення позивача на отримання аліментів у частці від заробітку (доходу) батька, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача у судовому порядку аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 березня 2026 року, і до завершення навчання або до досягнення 23 років, в залежності від того, яка із зазначених обставин настане першою.
Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування, суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 1 331 грн. 20 коп. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 198-200 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, cуд -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 26 березня 2026 року і до моменту досягнення двадцяти трьох років або завершення навчання, залежно від того, яка із зазначених обставин настане першою.
3. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 ) судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 331 грн. 20 коп. в дохід держави. 

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Мовчан Д.В.