ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18090/21 Головуючий у 1 інстанції: Горобцова Я.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Кузьмишиної О.М.
Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулаь до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:
- призначити виплату нарахованої пенсії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.10.2019;
- призначити виплату нарахованої пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.11.2019;
- здійснити нарахування суми пенсії, призначеної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 22.10.2019 по 01.10.2020;
- здійснити нарахування суми пенсії, призначеної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.11.2019 по 01.10.2020;
- здійснити виплату нарахованої суми пенсії, призначеної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 22.10.2019 по 01.10.2020;
- здійснити виплату нарахованої суми пенсії, призначеної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.11.2019 по 01.10.2020.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладену у листі від 29.04.2021 № 11646-9850/К-02/8-2600/21, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника на двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.10.2019 по 01.10.2020 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.11.2019 по 01.10.2020, з виділенням частки пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника на двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.10.2019 по 01.10.2020 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.11.2019 по 01.10.2020, з виділенням частки пенсії.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся із апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема апелянт вказує, що на вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо. Виділення частки пенсії провадиться з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла заява про виділення частки пенсії. Згідно заяви позивача від 30.09.2020 про виділення частки пенсії у разі втрати годувальника на двох неповнолітніх дітей та доданих до заяви документів з 01.10.2021, було виділено частку пенсії, тобто з першого числа, що настає за місяцем, у якому надійшла заява про виділення частки пенсії на кожну дитину відповідно до ст. 39 п. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, апелянт стверджує, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства. 
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 21.11.2019, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.07.2007, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_5 , батьком якої є ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_6 . 
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 13.02.2020, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_1 . 
У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 27.02.2020, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , батьком якого є ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_1 .
Отже, у померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 від двох шлюбів народилось троє дітей.
31 серпня 2020 року ОСОБА_6 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії, у зв`язку з втратою годувальника на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також, 30 вересня 2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі заяви ОСОБА_1 від 30.09.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві призначено виплату пенсії, у зв`язку з втратою годувальника, малолітнім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01.10.2020. Відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_1 , першу виплату зазначеної пенсії здійснено 20.11.2020.
25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо нарахування та виплати сум пенсії, призначеної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 22.10.2019 по 01.10.2020.
Листом від 29.04.2021 № 11646-9850/К-02/8-2600/21 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_1 , що на підставі її заяви від 30.09.2020 про виділення частки пенсії у зв`язку з втратою годувальника на двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01.10.2020 було виділено відповідну частку пенсії, тобто з першого числа місяця, що настав за місяцем надходження заяви. Також, відповідач зазначив, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника з 22.10.2019 виплачувалася ОСОБА_6 на дитину ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, після звернення ОСОБА_1 розмір пенсії було розподілено рівними частками між усіма утриманцями. З огляду на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві дійшло висновку про те, що пенсія призначена та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства.
Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV)
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За правилами статті 36 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Частиною першою статті 38 Закону №1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Згідно пункту 3 частини першої статті 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Таким чином, стаття 39 Закону № 1058-IV передбачає, що пенсія по втраті годувальника призначається на всіх членів сім`ї, які мають право на таку пенсію.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2021 позивач звернулась до відповідача з заявою щодо здійснення нарахування та виплати суми пенсії, призначеної за період з 22.10.2019 по 01.10.2020.
Листом від 29.04.2021 № 11646-9850/К-02/8-2600/21 відповідач повідомив, що згідно заяви позивачки від 30.09.2020 про виділення частки пенсії у разі втрати годувальника на двох неповнолітніх дітей з 01.10.2020 було виділено частку пенсії, тобто з першого числа, що настає за місяцем, у якому надійшла заява про виділення частки пенсії. Зазначену пенсію з з 22.10.2019 отримувала ОСОБА_6 на дитину ОСОБА_5 , тому виплата пенсії розділена рівними долями між утриманцями.
Так, апелянт зазначає, що виділення частки пенсії провадиться з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла заява про виділення частки пенсії. Згідно заяви позивача від 30.09.2020 про виділення частки пенсії у разі втрати годувальника на двох неповнолітніх дітей та доданих до заяви документів з 01.10.2021, було виділено частку пенсії, тобто з першого числа, що настає за місяцем, у якому надійшла заява про виділення частки пенсії на кожну дитину відповідно до ст. 39 п. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З даного приводу слід зазначити наступне.
Згідно пункту 3 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Оскільки, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (позивач) звернулись до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з відповідними заявами протягом 12 місяців з дня смерті годувальника, така пенсія померлого годувальника призначається усім трьом неповнолітнім дітям з дня, що настає за днем смерті годувальника, тобто з 22.10.2019.
При цьому, право дітей померлого годувальника на пенсію у зв`язку з втратою годувальника виникло безпосередньо в силу закону з моменту настання юридичного факту смерті годувальника та не ставиться у залежність від того, ким саме із законних представників подано відповідну заяву про призначення пенсії. Подання заяв різними законними представниками дітей померлого зумовлене виключно необхідністю реалізації вже існуючого права на пенсійне забезпечення та не може впливати на обсяг такого права чи дату його виникнення.
Разом з тим, подання позивачем заяви до пенсійного органу про призначення пенсії по втраті годувальника на двох неповнолітніх дітей свідчить як про бажання призначити належну пенсію по втраті годувальника, так і намір виділити її частку.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що виділення частки пенсії, призначеної у зв`язку із втратою годувальника, яке відбувається на підставі статті 39 Закону № 1058-IV, жодним чином не може вплинути на дату призначення пенсії, яка встановлюється відповідно до пункту 3 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV.
Колегія суддів додатково зазначає, що положення статті 39 Закону №1058-IV регулюють виключно порядок виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника та механізм виділення окремої частки із вже призначеної спільної пенсії членам сім`ї померлого годувальника. Водночас, питання виникнення права на пенсію та визначення дати її призначення врегульовані спеціальними положеннями статті 45 Закону №1058-IV.
З огляду на викладене, посилання апелянта на приписи статті 39 Закону №1058-IV як на підставу для зміни встановленої законом дати призначення пенсії є необгрунтованими, оскільки, зазначена норма не регулює порядок виникнення права на пенсійне забезпечення та не містить положень щодо обмеження права непрацездатних членів сім`ї на отримання пенсії за минулий період у випадках, прямо передбачених законом.
Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції обґрунтовано визнано протиправними дії відповідача та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника на двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.10.2019 по 01.10.2020 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.11.2019 по 01.10.2020, з виділенням частки пенсії.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.