СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Шевченка, 41а, селище Семенівка, Кременчуцький район, Полтавська область, 38200
тел. (05341) 9 17 39,e-mail: inbox@sm.pl.court.gov.ua, web: https://sm.pl.court.gov.ua
ідентифікаційний код 02886143 

Справа №547/172/26
Провадження №2/547/303/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді В.Ф.Харченка,
за участі секретаря судового засідання О.Л.Дороженко, 
відповідачки ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, у залі судових засідань № 1, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
05.03.2026 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (далі - ТОВ "Факторинг Партнерс") звернулося до суду із позовом в електронній формі до відповідача ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту № 3824403 від 25.11.2021, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" (далі ТОВ "Мілоан") та ОСОБА_1 , внаслідок чого утворилася загальна заборгованість відповідача перед позивачем 13704,10 грн з яких: 3143,00,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 9401,10 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 1160,00 грн заборгованість за комісіями, а також за договором № 5304384 про надання споживчого кредиту від 30.12.2021 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" (далі ТОВ "Авентус Україна") та ОСОБА_1 , внаслідок чого утворилася загальна заборгованість відповідача перед позивачем 5160,00 грн з яких: 2500,00,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 2660,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за двома вищевказаними Договорами становить 18864,10 грн. 
Позивач набув право грошової вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, що укладений між позивачем ТОВ "Факторинг Партнерс" і первинним кредитодавцем ТОВ "Мілоан" та договору факторингу № 07-11/25 від 07.11.2025, що укладений між позивачем ТОВ "Факторинг Партнерс" і ТОВ "ФК "Сіті Фінанс".
Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений при зверненні до суду судовий збір 2662,40 грн і витрати на правничу допомогу 9000,00 грн. 
Ухвалою суду від 11.03.2026 позовну заяву залишено без руху.
17.03.2026 надійшла заява представника позивача про усунення недоліків. 
Ухвалою суду від 25.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 30.04.2026 о 10:45 год.; повідомлено відповідача, що 13.03.2026 позивач надіслав йому засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" листом з описом вкладення № 0505577566342 копію позовної заяви з додатками, які розглядаються судом у цій справі; запропоновано відповідачеві, зокрема, подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення судової повістки і копії ухвали суду від 25.03.2026 тощо (а.с. 118, 121, 131, 132, 136). 
30.04.2026 судове засідання відкладене до 25.05.2026 о 15:00 год. через відсутність відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання.
Відповідач ОСОБА_1 судову повістку на 25.05.2026 о 15:00 год. отримала 12.05.2026 за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 144, 147, 148), що згідно із п. 1 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) є належним врученням відповідачеві судової повістки і повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
30.04.2026 і 25.05.2026 представник позивача у судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 6).
Станом на 25.05.2026 суд не отримував відзиву на позов чи будь-яких письмових заяв, клопотань тощо від відповідача.
25.05.2026 у судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що через втрату роботи і надалі через воєнний стан втратила дохід. Повертати кредит не має можливості. Витрати на правничу допомогу вважає завищеними. Наголосила, що повертала кредит у міру своєї можливості.
25.05.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення до 01.06.2026 о 13:00 год.
Вивчивши письмову заяву позивача по суті справи (позовну заяву), вивчивши матеріали справи і надані до суду дані і докази, вислухавши відповідачку, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини
Між ТОВ "Мілоан", як кредитодавцем та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір про надання споживчого кредиту № 3824403 (індивідуальна частина) від 25.11.2021, Договором передбачено отримання кредиту 4000,00 грн, строком на 15 днів з 25.11.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 10.12.2021. Загальні витрати за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2960,00 грн в грошовому виразі та 71,345,146.00% річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 6960,00 грн. Комісія за надання кредиту 1160,00 грн, якам нараховується за ставкою 29,00% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 1800,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандатрна (базова) процентна ставка 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 Договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. Додаток № 1 визначив графік повернення кредиту і процентів (а.с. 8-15).
Вказаний договір, графік платежів, паспорт споживчого кредиту підписані електронним підписом відповідачем ОСОБА_1 електронним одноразовим ідентифікатором V59685 25.11.2021, відправлений на номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 21).
Також, між ТОВ "Авентус", як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір про надання споживчого кредиту № 5304384 від 30.12.2021. Договором передбачено отримання кредиту 2500,00 грн, строк 30 днів, стандартна денна процента ставка 1,90 % на день у межах строку кредитування, знижена денна процентна ставка 1,805% на день за умови якщо відбудеться продовження строку дії договору на новий строк. Мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 19248,45% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 3925,00 грн; за зниженою ставкою 3853,75 грн. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок НОМЕР_2 . За несвоєчасну сплату кредиту чи процентів нараховується: штраф 150,00 грн на 4-й день не виконаного чи неналежно виконаного зобов`язання; штраф 27,50 грн за кожен день прострочення починаючи із 5-го дня. Додаток № 1 визначив графік повернення кредиту і процентів.
Вказаний договір, графік платежів, паспорт споживчого кредиту підписані електронним підписом відповідачем ОСОБА_1 електронним одноразовим ідентифікатором С538242 30.12.2021 00:59:17 (а.с. 25-33).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК).
У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Вказаний висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). 
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК).
ОСОБА_1 підтверджує укладення нею 2-х кредитних договорів.
Відтак суд робить висновок про належне укладення між ТОВ "Мілоан" і ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту № 3824403 від 25.11.2021, а також належне укладення між ТОВ "Авентус" і ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту № 5304384 від 30.12.2021.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК). 
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначила, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зробила правові висновки, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. Після спливу строку кредитування регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, а саме у боржника припиняється обов`язок сплачувати проценти за користування кредитом.
Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 526 ЦК).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. (ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК).
Квитанцією АТ КБ "ПриватБанк" підтверджено видачу ТОВ "Мілоан" 4000,00 грн згідно договору № 3824403 2021.11.25 23:25 на картка/рахунок НОМЕР_3 (а.с. 22).
Отже ОСОБА_1 отримала 4000,00 грн кредиту на умовах кредитного договору № 3824403 від 25.11.2021.
Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 3824403 від 25.11.2021 визначена у загальній сумі 13704,10 грн з яких: 3143,00,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 9401,10 грн заборгованість за процентами та 1160,00 грн комісія за надання кредиту, на що вказує складений ТОВ "Мілоан" розрахунок (а.с. 23, 24).
Згідно листа ТОВ "Вей Фор Пей" № 6523-ВП від 19.12.2025, яке має право на надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунків, 30.12.2021 здійснено платіж 2500,00 грн, транзакція creditplus 26248392, зарахування на карту НОМЕР_4 (а.с. 38, 39).
Довідкою ТОВ "Авентус" від 23.12.2025 № 12360/25-Е стверджено здійснення аналогічного платежу на користь ОСОБА_1 за порядковим номером 485 (а.с. 40, 41). 
Отже ОСОБА_1 отримала 2500,00 грн кредиту на умовах кредитного договору № 5304384 від 30.12.2021.
Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 5304384 від 30.12.2021 визначена у загальній сумі 5160,00 грн з яких: 2500,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 2660,00 грн заборгованість за процентами, на що вказує складений ТОВ "Авентус" розрахунок (а.с. 42-52).
За договором факторингу від 10.02.2023 № ФК 10-02/23 ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" передало, а ТОВ "Авентус" прийняло право грошової вимоги до боржників, включаючи суму основного кредиту, процентів, пеню та інші платежі, що належать ТОВ "ФК "Сіті Фінанс", зокрема й за кредитним договором ОСОБА_1 № 5304384 від 30.12.2021 на суму 2500,00 грн (а.с. 53-57).
За договором факторингу від 26.07.2024 № ФК 26-07/2024 ТОВ "Мілоан" передало, а ТОВ "Факторинг Партнерс" прийняло право грошової вимоги до боржників, включаючи суму основного кредиту, процентів, пеню та інші платежі, що належать ТОВ "Мілоан", зокрема й за кредитним договором ОСОБА_1 № 3824403 від 25.11.2021 на суму 4000,00 грн (а.с. 58-69).
За договором факторингу від 07.11.2025 № ФК 07-11/25 ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" передало, а ТОВ "Факторинг Партнерс" прийняло право грошової вимоги до боржників, включаючи суму основного кредиту, процентів, пеню та інші платежі, що належать ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" (а.с. 70-81).
Кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 2 ст. 512 ЦК).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК). 
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). 
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК).
Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги (ст. 1080 ЦК).
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК).
З наведених норм вбачається, що: необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог; права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Таким чином відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права.
Отже саме на первісного кредитора покладено обов`язок надати новому кредитору всі документи, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Відтак відступлення первісним кредитором права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги такого первісного кредитора, що існувала на момент переходу (передачі) цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судові не надано доказів щодо неправильності або необґрунтованості зазначених розрахунків заборгованості, що не знімає з суду обов`язку перевірити їх достовірність.
Відповідно до ч. 1, 2, п. 5 ч. 3, ч. 4, 5, ч. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність (п. 3-6 ч. 1 ст. 3 ЦК).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК).
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК).
Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів (ч. 4 ст. 42 Конституції України).
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору (постанова Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17).
Європейський суд справедливості у справі C-210/96 Gut Springenheide and Tusky v Oberkreisdirektor des Kreises Steinfurt встановив стандарт "average consumer" за допомогою трьох факторів. Пересічний споживач буде: "reasonably well-informed" (достатньо поінформованим), "reasonably observant" (достатньо уважним) і "circumspect2 (обережним). Кожна з трьох характеристик має власні наслідки: інформування стосується рівня знань споживача; уважність відноситься до інтенсивності і здатності сприймати інформацію; обережність описує ступінь критичного ставлення споживача під час оцінки інформації від продавця. Пізніше суд уточнив, що при використанні стандарту слід враховувати культурні, соціальні та лінгвістичні фактори (ECJ 16-09-1999, case C-220/98, ECR 2000, p. I-117, Este Lauder). Фактично стандарт означає, що споживач може вільно ігнорувати всю інформацію про товар/послугу та приймати невигідні рішення, якщо його здатність прийняти обґрунтоване рішення не була помітно послаблена. Втім, коли йдеться про фінансові, складні правочини, пересічному споживачеві потрібні більш ніж технічні терміни, щоб розрізнити зміст і наслідки. Суд наголосив, що спосіб інформування повинен бути "зрозумілим" як на "формальному, так і на граматичному рівні" і що "особливий досвід і знання постачальника фінансових продуктів" є обставинами, які слід враховувати при оцінці справедливості фінансового контракту (рішення у справі C-186/16 Ruxandra Paula Andriciuc and Others v. Banca Romaneasca SA від 20.09.2017 та C-26/13 Arpad Kasler, Hajnalka Kaslerne Rabai v. OTP Jelzalogbank Zrt від 28.06.2018).
Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до ст. 3 ЦК принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Частиною 1, 2 ст. 228 ЦК передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Так, п. 1.3, 1.4 кредитного договору № 3824403 від 25.11.2021 визначає строк кредиту 15 днів. Комісія за надання кредиту 1160,00 грн. Проценти за користування кредитом 1800,00 грн. Повернення кредиту згідно графіку 10.12.2021. 
Судові не надано доказів існування обставин, які за змістом п. 2.3 договору обумовлюють пролонгацію 15-денного строку кредитування на 60 чи більше днів, а загалом 99 днів замість 15 днів згідно розрахунку: надання такої можливості позичальнику в електронному кабінеті, формування щоразу оновленого графіку платежів, сплату комісії за управління та обслуговування кредиту (не часткову сплату), тощо, що не узгоджується з вимогами розумності, справедливості, пропорційності, рівності сторін у правовідносинах щодо кредитування. 
Економічною сутністю кредитування не є отримання надмірних процентів за кредитом у спосіб автопролонгації строку кредитування через не повернення позичальником коштів у однозначно і чітко визначений договором 15-денний строк кредитування. 
Слід зважати, що кредитодавець зацікавлений у поверненні кредиту та отриманні доходу від надання коштів у кредит, а тому розробляючи умови публічного договору приєднання, буде перш за все забезпечувати власні інтереси.
Отже загальною підставною заборгованістю відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 3824403 від 25.11.2021 є кредит 4000,00 грн, комісія за його надання 1160,00 грн і проценти 1800,00 грн, а всього 6960,00 грн.
ТОВ "Мілоан" відобразив отримання від ОСОБА_1 низки платежів як сплату тіла кредиту, процентів та комісії за управління та обслуговування кредиту (а.с. 23, 24). Суд вираховує ці платежі із договірного розміру заборгованості і стягує різницю відповідних сум 2868,00 грн (6960,00 - 120,00 - 284,00 - 120,00 - 388,00 - 906,00 - 388,00 - 1158,00 - 349,00 - 379,00), а не визначені позивачем і первинним кредитодавцем 13704,10 грн.
Пункт 1.4 кредитного договору № 5304384 від 30.12.2021 визначає строк кредиту 30 днів. Процентна ставка 1,90 % в день. Повернення згідно графіку 29.01.2022, з яких 2500,00 грн кредит і 1353,75 грн проценти за кредитом за денної ставки 1,805 % (а.с. 30).
Згідно п. 4.2.1 договору споживач у випадку якщо заборгованість складає не менше 400,00 грн, може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.2.2 договору. Відповідно до п. 4.2.2 договору пропозиція споживача про продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. 
Розрахунок заборгованості (а.с. 42-50) не містить вказівки на жодне повернення коштів за кредитним договором з боку позичальника.
Вказані у п. 4.3 умови договору про автопролонгацію 30-денного строку кредитування на 90 днів з підстави не повернення позичальником кредиту протягом 30 днів, є невиправданим і надмірним тягарем для позичальника. Фактично за змістом є "збільшеною" у 3 рази "відповідальністю" позичальника за несвоєчасне повернення коштів у спосіб автопролонгації строку дії кредитного договору ще на 90 днів (у спосіб сплати процентів ще за 90 днів), що не узгоджується з вимогами розумності, справедливості, пропорційності, рівності сторін у правовідносинах щодо кредитування. Економічною сутністю кредитування не є отримання надмірних процентів за кредитом у спосіб автопролонгації строку кредитування через не повернення позичальником коштів у однозначно і чітко визначений 30-денний строк кредитування. 
Більш того, розрахунок ТОВ "Авентус" не рахує проценти за користування кредитом на 31-й день строку кредитування - 29.01.2022, - що цілком узгоджується із договірним 30-денним строком кредитування. Починаючи з 32-го дня (після перерви) ТОВ "Авентус" знову продовжує рахувати щоденно проценти 47,50 грн до 24.02.2022, тобто додатково на 26 днів.
Отже підставною заборгованістю за кредитним договором № 5304384 від 30.12.2021 є сума 3925,00 грн ((2500,00 + (2500,00 * 1,9 % * 30)) ? (2500,00 + 2660,00), а не вказані позивачем 5160,00 грн. Суд стягує 3925,00 грн.
Щодо судового збору
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК).
Відтак суд покладає на відповідача 958,74 грн витрат зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог ((2662,40 / 18864,10 * (2868,00 + 3925,00)) (а.с. 114, 116).
Щодо витрат на правничу допомогу
Згідно договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 позивачеві ТОВ "Факторинг Партнерс" правову допомогу у справі надало Адвокатське об`єднання "Лігал Ассістанс" (а.с. 88-93). 
Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 2401 від 01.01.2026 та витягу з акту № 27 про надання юридичної допомоги від 31.01.2026, його сторони ТОВ "Факторинг Партнерс" і АО "Лігал Ассістанс" погодили надання правничої допомоги на суму 9000,00 грн, зокрема, 2 години по 1500,00 грн за 1 годину за надання усної консультації з вивчення документів, 2 години по 3000,00 грн за складення позовної заяви для подачі до суду (а.с. 94, 95).
Відповідно до ст. 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК).
За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас вказані положення ст. 137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань.
Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8, 9 ст. 141 ЦПК інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Додаткова Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, зазначила, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
За змістом ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК в узагальненому вигляді випливає, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (§ 268). 
Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22, провадження № 61-5826св23).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Верховний Суд у постанові від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22 зазначив, що положення ст. 137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань.
Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Відтак, з урахуванням складності справи, очевидною не співмірністю витрат на правничу допомогу у сумі 9000,00 грн з ціною позову 18864,10 грн, запереченнями відповідача про розмір витрат на правничу допомогу, явними ознаками завищення тривалості усної консультації та тривалості складення позовної заяви, частковим задоволенням позову, суд зменшує витрати на оплату правничої допомоги, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача із 9000,00 грн до 1500,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 48, 49, 76-83, 89, 174, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити позов частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" заборгованість за кредитним договором № 3824403 від 25.11.2021 у загальній сумі 2868,00 грн, відмовивши у стягненні більшої суми 13704,10 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" заборгованість за кредитним договором № 5304384 від 30.12.2021 у загальній сумі 3925,00 грн, відмовивши у стягненні більшої суми 5160,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" 958,74 грн судових витрат зі сплати судового збору. 
Зменшити 9000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" і стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" 1500,00 грн судових витрат як витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521; ідентифікаційний код 42640371).
Відповідач - ОСОБА_1 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).
Повне рішення складене 01.06.2026.

Суддя Віктор ХАРЧЕНКО