Справа № 373/195/26
Провадження № 2/373/739/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої – судді Залеської А.О.,
за участі секретаря судових засідань Руденко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Переяславської міської ради про визнання права власності на частину будинку,
установив:
Короткий виклад позовних вимог та їх обґрунтування
Представник позивача адвокат Романенко Г.П. звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , у порядку набувальної давності на нерухоме майно.
Позовні вимоги обґрунтовані ти, що позивач ОСОБА_1 , починаючи з 1997 р. постійно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де також до дня смерті був зареєстрований та постійно проживав його батько ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Після смерті батька при оформленні спадщини позивач дізнався, що вищезазначене домоволодіння не все належить батьку, а лише: 3/5 частки. Решта 2/5 частки житлового будинку належали діду позивача ОСОБА_3 , який задовго до народження позивача, ще у 80-х роках виїхав до Чернівецької області та лише один раз приїздив у гості. Позивач з`ясував, що його дід ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Домоволодіння не було поділене в натурі, а лише визначено частки батька та діда. Після смерті діда батько позивача ОСОБА_2 13 років (до дня своєї смерті) відкрито та постійно користувався усім житловим будинком з господарськими будівлями (у тому числі 2/5 часткою діда). Ніхто прав на дідову частку в домоволодінні не висував, ніяких даних про його спадкоємців не було і немає. 3/5 часток домоволодіння, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 прийняли його діти: позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , кожному з яких припало по 3/10 частики домоволодіння. Позивач в судовому порядку визнав та оформив своє право власності частину домоволодіння після смерті батька та продовжив користуватись цілим будинком, з урахуванням частки діда. 
Посилаючись на добросовісність, відкритість та безперервність користування 2/5 частками домоволодіння, які належали ОСОБА_3 , його сином - батьком позивача ОСОБА_2 впродовж 13 років після смерті співвласника ОСОБА_3 – з 07.03.2006 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті батька), а після смерті батька до теперішнього часу - позивачем ОСОБА_1 , представник просить суд застосувати положення ст. 344 ЦК України та визнати за позивачем право власності на 2/5 частики житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Процесуальні рішення та дії у справі.
Ухвалою від 26.01.2026 відкрито провадження в даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.
В ході підготовчого провадження ухвалою суду від 03.03.2026 витребувано з Першої державної нотаріальної контори інформацію зі Спадкового реєстру про відкриття спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та видачу свідоцтв про право на спадщину. Також ухвалою суду від 24.03.2026 витребувано у приватного нотаріуса Вижницького нотаріального округу Чернівецької області Олійник Ю.М. копію матеріалів спадкової справи №27/2017 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка надійшла суду 14.04.2026.
Ухвалою суду від 24.04.2026 задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит в судовому засіданні свідків, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Фактичні обставини встановлені судом, аналіз та оцінка доказів.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Романенко Г.О. суду пояснив, що після смерті ОСОБА_2 під час процедури прийняття та оформлення спадкових прав, приблизно у 2021 році позивач дізнався, що спадковий будинок по АДРЕСА_1 не повністю належав його батьку, а лише 3/5 частки. Інша 2/5 частини, як вияснилось, належали діду позивача ОСОБА_3 , який у вищевказаному будинку не проживав і не був зареєстрований. Дід позивача проживав у Чернівецькій області, де й помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько позивача ОСОБА_2 після смерті свого батька - ОСОБА_3 продовжив проживати у цілому будинку та користувався ним, як повноправний одноосібний власник 13 років (до дня своєї смерті). Позивач, одразу після смерті батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) почав наводити порядок в будинку та дворі, оформив своє право на 3/10 частки у спадковому домоволодінні та фактично став володіти цілим будинком. Сестра позивача ОСОБА_5 будинком не цікавиться, спадкові права на 3/10 частки досі не оформила, має власне житло, де й проживає. А тому представник вважає, що позивач має право на дідову частку в цьому майні за набувальною давністю і у цих відносинах належним відповідачем є міська рада, як орган територіальної громади за місцем знаходження будинку, частина якого (2/5) ні на кого не переоформлена і єдиним фактичним володільцем майна є позивач.
Відповідач Переяславська міська рада в особі міського голови Саулка Вячеслава. направив суду заяву, в якій останній вказав про відсутність заперечень проти позову та просив суд розглядати справу без участі представника міської ради.

Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 від 15.05.1997 свідчить, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Переяслав-Хмельницькому Київської області. Його батьком є ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_6 (а.с.11).
25.02.2002 батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 від 01.03.2002 (а.с.10).
Оглянута в суді Будинкова книга свідчить, що за адресою: вул. Мала Підвальна, буд. 15 у м. Переяслав-Хмельницькому Київської обл. від народження зареєстрований позивач ОСОБА_1 , 1997 р.н. та його батько ОСОБА_2 . Також був зареєстрований ОСОБА_3 , який знявся з реєстрації у 1982 році. Факт реєстрації позивача з 24.05.1997 по АДРЕСА_1 також підтверджується Витягом з реєстру Переяславської територіальної громади № 2022/001152776 від 15.11.2022 (а.с.15).
Згідно копії Витягу про державну реєстрацію прав 28.01.2011 Комунальним підприємством Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьке бюро технічної інвентаризації» на підставі Мирової угоди від 27.10.1987, затвердженої ухвалою Переяслав-Хмельницького міського народного суду, проведено реєстрацію об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 327526530 від 28.01.2011) по АДРЕСА_1 , власниками якого на праві спільної часткової власності є: ОСОБА_3 – 2/5 частки; ОСОБА_2 – 3/5 частки. Номер запису:360 в книзі 2 (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Іспас Вижницького району Чернівецької області у віці 63 роки помер ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим 16.05.2024 (повторно - за зверненням позивача) Переяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального МРУ МЮ України (а.с.9).
Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №84390717 від 05.03.2026 свідчить, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 07.04.2017 заведена спадкова справа у приватного нотаріуса Олійник Ю.М. за №27/2017 Відомості про видані свідоцтва про право на спадщину відсутні (а.с.37).
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області у віці 52 роки помер ОСОБА_2 , про видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , від 18.02.2019 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного ТУЮ у Київській області (а.с.12).
Копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №72577089 від 24.05.2023 свідчить, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 08.08.2019 заведена спадкова справа у Переяслав-Хмельницькій міській державній нотаріальній конторі за №179. Відомості про видані свідоцтва про право на спадщину відсутні. (а.с.13).
З матеріалів спадкової справи №27/2017, які надійшли на запит суду, встановлено, що спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю з 1982 року в с. Іспас Вижницького району Чернівецької області по день смерті останнього, що встановлено рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 06.05.2009 та підтверджується довідкою Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області №3-243 від 24.04.2017. Спадковим майном, на яке претендувала та успадкувала ОСОБА_7 є: земельна ділянка (без присвоєного кадастрового номеру) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,8518 га, що розташована в с. Іспас Вижницького району Чернівецької області та згідно державного акту серії ЧВА № 041182 від 30.09.2003 належала померлому ОСОБА_3 . В матеріалах спадкової справи також мається копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_5 від 19.10.2021, згідно якого ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у 93 роки в с. Іспас Вижницького району Чернівецької області (а.с.45-58). 
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.08.2023 (справа №373/788/23) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частинну 3/5 частин (3/10 від цілого) домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.38-39).
Витяг з Державного реєстру речових прав №347654501 від 22.09.2023 свідчить, що на підставі технічного паспорта від 22.09.2022 та рішення суду від 16.08.2023 за №373/788/23 проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності за ОСОБА_1 на 3/10 частки житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.7).
Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу по АДРЕСА_1 , загальна площа житлового будинку становить 61,50 кв.м., житлова – 29,30 кв.м., допоміжна – 32,20 кв.м., площа літніх приміщень – 11,80 кв.м. Будинок побудований у 1948 році з дерева обкладений цеглою, у 1965 р. здійснено прибудову (веранду), з господарських будівель та споруд: погріб, сарай вбиральня, огорожа з хвірткою (а.с.16-18).
Згідно копії довідки ФОП ОСОБА_8 за № 2 від 17.01.2023 загальна вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 становить 99138,00 грн, з якої вартість житлового будинку становить 74327,00 грн (а.с.19).
Свідок ОСОБА_9 ,1953 р.н., показав суду, що є сусідом позивача (проживає по АДРЕСА_3 ). В житловому будинку за АДРЕСА_1 останні щонайменше двадцять років постійно проживав лише батько позивача ОСОБА_2 . Такого, щоб хтось претендував на той будинок свідок не знає. Йому відомо, що у тому будинку колись проживали дід та баба позивача (батьки ОСОБА_2 ), які розлучилися ще при радянській владі. Дід ОСОБА_10 виїхав і ніколи не з`являвся в тому домі, а баба ОСОБА_11 померла. ОСОБА_2 також розлучився з матір`ю позивача, яка на початку 2000-х років з`їхала з того дому, забравши дітей. Позивач постійно навідувався до батька в дитинстві, проводив там час на канікулах, а як подорослішав допомагав батьку, оскільки той дуже хворів. Поховавши батька, ОСОБА_1 , поставив йому пам`ятник, а також став хазяйнувати в будинку на правах господаря: полагодив електропроводку, підключив газопостачання та воду, привів у порядок двір та город. У позивача є сестра ОСОБА_12 , але вона з батьком не ладнала і у тому домі не з`являлась, проживає окремо. 
Свідок ОСОБА_13 , 1996 р.н., показав суду, що з позивачем ОСОБА_14 він працював у ВУКГ з 2020 по 2022 рік. Позивач добра людина, хазяйновитий, власного житла у нього немає, а є лише будинок по АДРЕСА_1 . Поховавши батька, він поставив йому пам`ятник та казав, що багато роботи біля дому. Позивач хороший зварювальник та електрик, завжди готовий допомогти кожному, він користувався повагою в колективі. Він (свідок) не раз бачив позивача у дворі будинку на АДРЕСА_1 , коли бував у тих «краях». ОСОБА_1 казав, що якась частина в тому будинку припала його сестрі, з якою у нього складні відносини. ОСОБА_1 хазяйнує і користується цілим будинком, казав, що поміняв електролічильник та збирається ставити нові вікна (склопакети) у всьому будинку, будуватиме паркан та поставить камери зовнішнього відеоспостереження. 

Зміст спірних правовідносин та їх правове регулювання.
Згідно з частиною 1ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.ч.5,6 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у тому числі: у спосіб визнання права.
В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України)
За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ч.1-3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. (ст. 360 ЦК України).
За правилами ч.ч.1,2,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Відповідно до положень ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. 
Як зазначив Верховний суд у згаданій постанові, за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. 
Стосовно наявності умов, за яких можливе набуття права власності за набувальною давністю Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати КЦС у постанові від 04.07.2018 у справі №539/1605/16-ц зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності, суди повинні враховувати, зокрема таке: 
-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна у її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Мотиви, з яких виходив суд та висновки суду.
Аналіз вищезазначених норм цивільного законодавства у поєднанні з правовими висновками Верховного Суду дають підстави для висновку, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. 
Визначаючи добросовісність, заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, суд виходить з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС у справі №607/21758/19 наголосив, що відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Також Верховний Суд зазначив, що давнісне володіння має бути безперевним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість такого володіння складає 10 років. 

За змістом ч.5 ст.12, ст.397 ЦК України добросовісність набувача та володільця чужим майном презюмується, тобто незаконний набувач та володілець вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

У цій справі судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 1997 р.н. від народження по теперішній час зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та користувався цим майном добросовісно, відкрито та безперервно на ряду зі своїм батьком ОСОБА_2 . Позивач не знав, що будинок мировою угодою від 27.10.1987 затвердженою судом, був поділений таким чином, що: 3/5 частки цього майна належали його батьку, а 2/5 частки - належали діду ОСОБА_3 , про долю якого позивачу нічого не було відомо, оскільки той ще до народження позивача виїхав у Чернівецьку область і більше не повертався, там і помер у 2006 році. На той час позивачу ОСОБА_1 було 9 років. Зв`язку з дідом усі ці роки ні батько позивача ОСОБА_2 , ні сам позивач, ні інші родичі не підтримували. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 спадкових прав на дідові 2/5 частки в житловому будинку ніхто не пред`явив до теперішнього часу. При цьому, цілим житловим будинком добросовісно, відкрито та на постійній основі (безперервно) продовжив користуватись єдиний син померлого ОСОБА_3 - батько позивача ОСОБА_2 . Позивач в дитинстві проживав окремо з матір`ю, однак приходив до батька, а подорослішавши відкрито допомагав йому утримувати будинок та по господарству, фактично діючи як співволоділець відповідного нерухомого майна. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позивач так само як і батько: добросовісно, відкрито та безперервно продовжив володіти цілим будинком, вважаючи його своїм та лише при оформленні спадкових прав після смерті батька дізнався, що 2/5 частки цього будинку належали діду ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і з того часу прав на відповідну частку нерухомого майна ніхто не пред`явив.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання за позивачем права власності в порядку набувальної давності на 2/5 частки домоволодіння, які належали діду позивача ОСОБА_3 , та після смерті останнього - з 07.03.2006 тринадцять років перебували у добросовісному відкритому та безперервному володінні іншого співвласника - батька позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого позивач, прийнявши спадщину після смерті батька, також став добросовісним фактичним володільцем відповідної частки нерухомого майна, що колись належала діду. 
Розподіл судових витрат суд не здійснює та залишає їх за позивачем згідно його заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Переяславської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку набувальної давності на нерухоме майно.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду. 

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ,;
Відповідач – Переяславська міська рада, адреса: вул. Богдана Хмельницького, 27/25, м. Переяслав, Бориспільський район, Київська область, код ЄДРПОУ 04054978.

Суддя А.О. Залеська