Провадження №2/359/734/2026
Справа №359/8937/25
РІШЕННЯ
Іменем України

24 квітня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Журавського В.В.
при секретарі Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.
Наприкінці липня 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 07 січня 2022 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем був укладений кредитний договір №631936728.За яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 29900 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався до 06 лютого 2022 року повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 0,21% від суми кредиту за кожен день користування ним (дисконтна процентна ставка). ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 29900 гривень. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виник борг по поверненню кредиту у розмірі 36630 гривень 14 копійок. 
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01. За умовами якого, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №631936728 від 07 січня 2022 року. В подальшому, ТОВ «Таліон Плюс» також відступив право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 631936728 від 07 січня 2022 року на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». В свою чергу, ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» відступив на користь ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 631936728 від 07 січня 2022 року.
Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому позивач просить суд стягнути ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 36630 гривень 14 копійок, що складається: з заборгованості за основною сумою боргу – 29899 гривень 65 копійок, заборгованості за відсотками – 6730 гривень 49 копійок.

2. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача Хлопкова М.С. підтримала пред`явлений позов та просила суд його задовольнити у повному обсязі, а розгляд цивільної справи здійснити за її відсутності. 
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засідання пред`явлений позов визнав частково. Зазначив, що з аналізу наданих позивачем договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до інших кредиторів ще 28 листопада 2018 року, тоді як кредитний договір №631936728 був укладений лише 07 січня 2022 року, тобто через чотири роки після укладення договору факторингу. На думку відповідача, такі обставини свідчать про суперечність між наданими доказами, оскільки право вимоги за договором факторингу є похідним від основного зобов`язання та не може бути відступлене раніше виникнення самого права вимоги за кредитним договором. Крім того, відповідач зазначив, що на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не існувало визначеної грошової вимоги, а тому, на його думку, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги саме за спірним кредитним договором.

3. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Встановлено, що 07 січня 2022 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклав з відповідачем кредитний договір №631936728. За умовами якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 29900 гривень 00 копійок, а ОСОБА_1 зобов`язався до 06 лютого 2022 року повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 0,21% від суми кредиту за кожен день користування ним (дисконтна процентна ставка) (а.с.65-71).
ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконав своє грошове зобов`язання та надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 29900 гривень 00 копійок. Вказана обставина підтверджується довідкою директора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с.19).
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. 

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.
Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу.
В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц.
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).
При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20).
Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.
Встановлено, що кредитний договір №631936728 від 07 січня 2022 року був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора MNV8Y43N. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» в електронній формі. Викладене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. 
Встановлено, що  ОСОБА_1 неналежним чином виконував грошове зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 29899 гривень 65 копійок, заборгованість за відсотками – 6730 гривень 49 копійок. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 36630 гривень 14 копійок (а.с.81-84).
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклав з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу №28/1118-01. За умовами якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язався відступити на користь ТОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.126-132). 
28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2020 року включно (а.с.137).
31 грудня 2021 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно (а.с.148).
31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2023 року включно (а.с.149).
31 грудня 2023 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2024 року включно (а.с.150).
ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступив ТОВ «Таліон» право вимоги за кредитним договором №631936728 від 07 січня 2022 року, що підтверджується копією Реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року (а.с.123).
30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» уклав з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договір факторингу №30/1023-01. Згідно з яким ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.112-117). 
ТОВ «Таліон Плюс» відступив ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги за кредитним договором №631936728 від 07 січня 2022 року, що підтверджується копією Реєстру прав вимоги №1 від 23 лютого 2024 року (а.с.109-111).
04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклав з ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу №04/06/25-Ю (а.с.98-104). За цим договором ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передав ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги, яке він мав до ОСОБА_1 за кредитним договором №631936728 від 07 січня 2022 року, що підтверджується копією Реєстру боржників від 04 червня 2025 року (а.с.95-97). 
Так, судом встановлено, що ТОВ «Юніт Капітал» обґрунтовує свої вимоги тим, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів, кінцевим з яких є позивач, на підставі договорів факторингу, які були укладені у 2018 року, 2023 році та 2025 році, а сам кредитний договір №631936728 укладено 07 січня 2022 року після укладення договорів факторингу від 28 листопада 2018 року, 30 жовтня 2023 року та 04 червня 2025 року.
Водночас, за змістом ч.1 ст.514 ЦК України, яка регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.
Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17).
Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
При цьому розділом 3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено фінансування та порядок розрахунків. Зокрема, п.3.1.1 передбачено, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання додаткової угоди. Згідно п.3.1.2 фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. Пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.
Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал».
Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за кредитним договором №631936728 від 07 січня 2022 року у розмірі 36630 гривень 14 копійок.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За правилами з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
З платіжної інструкції №21192 від 18 липня 2025 року (а.с.166) вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «Юніт Капітал» сплатив судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок.
Встановлено, що представництво інтересів позивача здійснював адвокат Тараненко А.І. на підставі довіреності від 05 червня 2025 року, виданої директором ТОВ «Юніт Капітал» Хлопковою М.С. (а.с.135).
Відповідно до п.1.1 додаткової угоди №25770574885 до договору про надання правничої допомоги від №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та АБ «Тараненко та партнери», останнє взяло на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі з ОСОБА_1 (а.с.75).
Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року (а.с.74) ТОВ «Юніт Капітал» поніс витрати на оплату правової допомоги у розмірі 7000 гривень.
У задоволенні пред`явленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для покладення обов`язку на ОСОБА_1 зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу відсутні.
На підставі викладеного та керуючись п.5 ч.1 ст.3, ч.3, ст.11, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.509, ч.1 ст.510, п.1 ч.1 ст.512, ч.1 ст.514, ч.1 ст.519, ч.1 ст.526, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054, ст.1077, ч.1 ст.1078 ЦК України, ч.1 та п.1 ч.3 ст.133, ч.1 та ч.2 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 36630 грн. 14 коп., відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного рішення суду – 24 квітня 2026 року.
Суддя      підпис 
З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський