Дата документу  Справа № 317/876/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 317/876/26 Головуючий в 1 інстанції Сакоян Д.І. 
Провадження № 33/807/842/26 Доповідач у 2-й інстанції – Солодовніков Р.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року           м. Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Солодовніков Р.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Лихосенка Євгена Олександровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Лихосенка Євгена Олександровича на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 04 травня 2026 року, -
в с т а н о в и в :
1. Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір.
За постановою суду, 06.02.2026 о 18 год. 26 хв. на вул. Щаслива, буд. 4 у с.Нижня Хортиця Запорізького району Запорізької області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ГАЗ 3110, номерний знак НОМЕР_1 , на початку руху не впевнився, що це буде безпечно та здійснив наїзд на перешкоду (бар`єрний камінь). У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль та бордюрний камінь пошкоджено, чим завдано матеріальних збитків. Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3б, 10.1 Правил дорожнього руху (далі ПДР).
Крім того, 06.02.2026 о 18 год. 26 хв. на вул. Щаслива, буд. 4 у с. Нижня Хортиця Запорізького району Запорізької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 3110, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився під відеофіксацію. Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
2. Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник Лихосенко Є.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, за кермом не був, а тому в розумінні ПДР не є водієм.
3. Позиції учасників.
В засіданні апеляційного суду Волошин В.О. та захисник Лихосенко Є.О., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.
4. Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Лихосенка Є.О. на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши її доводи і вивчивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Приписами ч. 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване, законне рішення.
Дослідивши встановлені місцевим судом обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суддя першої інстанції у повному обсязі дотримався вищенаведених вимог КУпАП щодо порядку провадження в справі про адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим постановив законне та обґрунтоване судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Згідно з п. 2.3б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Пунктом 10.1 ПДР передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Статтею ст. 124 КУпАП встановлено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Пунктом 2.9а ПДР визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приписами пункту 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження медичного огляду.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема, даними:
-протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 584905 від 06.02.2026, яким зафіксовані обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_1 від підпису протоколу відмовився;
-схеми місця ДТП від 06.02.2026 та фотознімками, якими зафіксовано розташування транспортного засобу після наїзду на бордюр; 
-протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 592864 від 06.02.2026, яким зафіксовані обставини вчиненого правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 від підпису протоколу відмовився;
-акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан сп`яніння;
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.02.2026. У даному направленні відсутні результати огляду у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від його проходження;
-рапорту працівника поліції, яким зафіксовано виклик ОСОБА_2 на службу 102 про те, що автомобіль «Волга» висить на узбіччі, поруч інших автомобілів немає, пробуксовує, на перший погляд невідомо чи водій у стані алкогольного сп`яніння. Частина авто займає проїжджу частину, може спричинити ще одну ДТП. Зафіксовано результат відпрацювання. Так, працівникам поліції ОСОБА_2 повідомив, що почув гуркіт автомобіля та коли вийшов на вулицю побачив т/з ГАЗ 3110, р.н. НОМЕР_1 , який знаходився задньою частиною на бордюрі та за кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 ;
-відеозапису події, яка мала місце 06.02.2026 та яким зафіксовано визнання водієм ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом, а також пропозицію поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» або у медичному закладі, а також факт відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду.
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.
Суддя першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про достатність наявних доказів для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, за кермом не був, а тому в розумінні ПДР не є водієм, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони суперечать встановленим судом фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції.
Зі змісту обставин, які зафіксовані на місці події, та поведінки ОСОБА_1 , вбачається, що саме він був водієм транспортного засобу, здійснив наїзд на перешкоду (бар`єрний камінь), чим вчинив дорожньо-транспортну пригоду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу (ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).
В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Так, за своїм правовим змістом керування транспортним засобом полягає у отриманні реальної можливості контролювати використання транспортного засобу за своїм цільовим призначенням.
Про наявність такої можливості може свідчити отримання доступу до керування транспортним засобом, зокрема безпосереднє перебування на місці, яке передбачено для здійснення керування транспортним засобом, здійснення сукупності дій, які стосуються оцінки технічного стану транспортного засобу та вибір подальших керівних дій щодо використання транспортного засобу та їх реалізація.
Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна автомобіля та інше) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.
Відтак, хоча надані працівниками поліції відеозаписи безпосередньо не фіксують факт керування транспортним засобом, з них убачається, що після прибуття екіпажу патрульної поліції на місце дорожньо-транспортної пригоди за участі транспортного засобу ГАЗ 3110, державний номерний знак НОМЕР_1 , в салоні даного автомобіля виявлено ОСОБА_1 . Відеозаписом зафіксовано, як о 19:50:51 поліцейський запитує у ОСОБА_1 про те, чи він щось вживав, на що той відповідає: «Да». Поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній зазначає, що він не їде, а стоїть, своє відношення до дорожньо-транспортної пригоди заперечує. О 20:20:16 ОСОБА_1 повідомляє поліцейському, що він стояв на місці дорожньо-транспортної пригоди протягом трьох годин. Далі о 20:21:10 поліцейський запитує у ОСОБА_1 : «Ви заїхали на бордюр ?», на що останній відповідає: «Я заїхав туди тверезий, потім сидів та пив пиво». О 20:21:34 ОСОБА_1 повідомляє, що він не їхав, він став та стояв. О 20:22:13 після зауваження поліцейського про те, що було пошкоджено бордюр та належний ОСОБА_1 автомобіль є учасником дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 почав заперечувати факт дорожньо-транспортної пригоди та зазначив, що автомобіль не заважає руху, оскільки він з`їхав в сторону і стояв в стороні. О 20:23:36 поліцейський запитує у ОСОБА_1 : «Ви стали чи припаркувалися?», останній відповів, що запаркувався. О 20:24:10 ОСОБА_1 повідомляє поліцейським, що в стані алкогольного сп`яніння він не їхав, він став, запаркувався, випив пиво та чекав дружину, яка їхала з конюшні. О 20:27:24 ОСОБА_1 зазначив поліцейському, що насправді він випив 200 г горілки, поставив автомобіль, взяв пиво та чекав дружину. О 21:19:15 ОСОБА_1 повідомляє поліцейському, що сьогодні річниця загибелі його рідного брата, він випив 300 г горілки, взяв пива та їхав додому.
Окрім того, у ході спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 неодноразово пропонує поліцейським не складати відносно нього матеріали про адміністративні правопорушення, посилаючись на свій соціальний статус та наявність певних зв`язків. Під час тривалого спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 жодного разу не посилався на те, що під час ДТП його транспортним засобом керувала інша особа. Більше того, він неодноразово наголошував на тому, що це саме він так запаркувався на бордюр. 
Апеляційний суд зауважує, що відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння.
Версія ОСОБА_1 та сторони захисту про те, що транспортним засобом під час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_3 , а сам ОСОБА_1 перебував лише на пасажирському сидінні, є непереконливою, суперечливою та спростовується сукупністю досліджених доказів.
Насамперед зазначена версія виникла лише під час судового розгляду справи і не підтверджується жодним об`єктивним доказом. Особи, на яких посилається сторона захисту, не були безпосередніми очевидцями моменту дорожньо-транспортної пригоди або керування автомобілем іншою особою. Так, дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про обставини події дізналася виключно зі слів ОСОБА_3 та самого ОСОБА_1 , а тому її показання є похідними і не можуть підтверджувати факт керування транспортним засобом іншою особою.
Суд також правильно критично надав оцінку показанням свідка ОСОБА_2 , які є непослідовними та істотно відрізняються від його первинних письмових пояснень як щодо керування транспортним засобом ОСОБА_1 так і наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння. Такі суперечності свідчать про ненадійність його показань.
Заслуговує на увагу й те, що ні ОСОБА_1 , ні сторона захисту не забезпечили допит у судовому засіданні ОСОБА_3 , який, за їхньою версією, безпосередньо керував транспортним засобом під час дорожньо-транспортної пригоди. За відсутності його показань твердження про керування автомобілем іншою особою залишилися нічим не підтвердженими.
При цьому пояснення самого ОСОБА_1 також містять істотні неузгодженості щодо обставин події, місця перебування учасників, їхніх дій після дорожньо-транспортної пригоди та поведінки під час прибуття працівників поліції, що викликає обґрунтовані сумніви у їх достовірності.
За таких обставин суд доходить висновку, що версія сторони захисту про керування автомобілем іншою особою спрямована на уникнення адміністративної відповідальності, не підтверджена належними, допустимими та достовірними доказами і повністю спростовується сукупністю досліджених у справі доказів, які суд визнав більш послідовними, узгодженими між собою та такими, що відповідають фактичним обставинам події.
У підсумку, за встановлених у справі фактичних обставин суддя першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3б, 10.1, 2.5 ПДР, чим вчинивши адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124,130 КУпАП.
5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Суд першої інстанції не допустив порушень вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, які могли б бути підставою для зміни або скасування правильного по суті рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Натомість зібраними у справі доказами у повному обсязі підтверджується наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, адміністративне стягнення накладене судом в межах, встановлених законом, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката Лихосенка Євгена Олександровича залишити без задоволення.
Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 04 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду Р.С. Солодовніков