КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/11254/2026
справа №754/4507/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.,
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді Грегуль О.В., дата складення повної ухвали не зазначена,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини квартири, -

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий виклад обставин справи.
У провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини квартири, укладеного 23 липня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
09 квітня 2026 року АТ КБ "ПриватБанк" засобами Електронного суду подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
В обґрунтування поданої заяви вказує, що предметом спору між сторонами є визнання недійсним договору дарування 1/3 частки квартири як фраудаторного правочину, вчиненого на шкоду інтересам кредитора.
Уважає, що необхідність забезпечення позову зумовлена тим, що оспорюваний договір дарування укладено 23 липня 2012 року у період існування простроченої заборгованості за кредитним договором та під час розгляду судової справи про її стягнення. ОСОБА_5 була обізнана про наявність боргу та судового спору, оскільки особисто брала участь у відповідному провадженні. Відчуження частки квартири на користь сина свідчить про намір вивести майно з-під можливого стягнення.
Крім того, у останньої відсутнє достатнє майно для задоволення вимог банку. У межах виконавчого провадження вже реалізовано належні їй земельні ділянки, однак отриманих коштів недостатньо для погашення заборгованості, яка перевищує 430 000 доларів США. Інше майно або відсутнє, або не може бути використане для реального виконання рішення суду. Крім цього, ОСОБА_1 вибула за межі України.
Вказує, що на теперішній час ОСОБА_2 є власником спірної 1/3 частки квартири та не має зобов`язань перед банком, що створює реальний ризик її подальшого відчуження на користь третіх осіб. У разі такого відчуження ефективний захист прав Банку буде істотно ускладнений, оскільки визнання недійсним оспорюваного правочину не відновить порушене право, а змусить позивача ініціювати нові судові спори.
Уважає, що обраний спосіб забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає критеріям, визначеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18. Накладення арешту обмежує власника виключно у праві розпорядження майном та не перешкоджає його володінню і користуванню, що забезпечує баланс інтересів сторін. Натомість невжиття заходів забезпечення створює ризик подальшого відчуження майна та фактичного нівелювання судового захисту прав позивача.
Щодо зустрічного забезпечення, його застосування у даному випадку є безпідставним, оскільки накладення арешту не завдає відповідачам збитків та не обмежує їх у володінні і користуванні майном.
Мотивуючи наведеним, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36545115) та належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.
Відмовивши у задоволенні заяви, суд першої інстанції вказав, що позивачем не наведено жодних передбачених ЦПК України правових підстав, необхідних для застосування забезпечення позову та доказів реального відчуження спірного майно.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з постановленою ухвалою, АТ КБ "ПриватБанк" подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність оскаржуваної ухвали, порушення норм матеріального та процесуального права.
Вказує на суперечність висновків суду обставинам справи, оскільки подана банком заява відповідала вимогам статті 151 ЦПК України, а обраний захід забезпечення є співмірним заявленим вимогам.
Звертає увагу, що права банку як кредитора порушені, що зумовило звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору. У разі подальшого відчуження спірного майна повернення його у власність боржника буде фактично неможливим через виникнення прав добросовісного набувача, що призведе до безповоротної втрати майна як потенційного джерела виконання судового рішення. Саме тому арешт майна необхідний для недопущення його подальшого відчуження та забезпечення ефективного захисту прав позивача.
З матеріалів справи вбачається, що 1/3 частка квартири безоплатно відчужена на користь неповнолітнього сина відповідачки, який перебував на її утриманні, що свідчить про збереження фактичного контролю над майном та має ознаки штучного виведення активу з-під можливого стягнення.
Спірний договір дарування укладено 23 липня 2012 року, коли вже існувала прострочена заборгованість за кредитом (з 23 лютого 2009 року) та тривав судовий розгляд справи про стягнення заборгованості.
Стверджує, що відповідачка була обізнана про борг та судовий процес, оскільки особисто зверталася до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Після укладення договору іншого достатнього майна для погашення заборгованості фактично не залишилося: реалізованих у виконавчому провадженні активів виявилося недостатньо для погашення боргу, що перевищує 430 000 доларів США, а інше майно або знищене, або не може бути використане для задоволення вимог Банку.
Оскільки щодо спірного нерухомого майна відсутні будь-які заборони чи обтяження, відповідач має реальну можливість безперешкодно його відчужити. За таких обставин існує очевидна загроза ускладнення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову. Суд першої інстанції не врахував, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, який не вирішує спір по суті та не завдає відповідачам збитків, однак дозволяє зберегти майно та забезпечити ефективний захист прав позивача. Тому висновок про відсутність підстав для забезпечення позову є передчасним та необґрунтованим.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31 травня 2023 року у справі №757/30594/21, від 06 серпня 2025 року у справі №759/22148/24, від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17.
Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
10 жовтня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву вказують на недоведеність позивачем ризиків відчуження майна.
Звертають увагу, що на момент дарування квартиру майно не перебувало в іпотеці, заставі, чи під будь-яким обтяженням. Оспорюваний позивачем договір укладений у встановленому законом порядку.
Вказує, що договір укладено у 2012 року, ОСОБА_2 є законним та добросовісним власником, володіє квартирою понад 10 років.
За тривалий час перебування у власності відповідача квартири позивач не вживав жодних заходів щодо обмеження права власності або оскарження правочину, що свідчить про відсутність реальної та актуальної загрози, яка могла б виправдати забезпечення позову.
Просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржувану ухвалу залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні представник АТ КБ "ПриватБанк" - Хитрова Л.В. в режимі відеоконференції підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці АТ КБ "ПриватБанк" - Хитрової Л.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи установлено, що в провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування 1/3 частини квартири недійсним, у якому позивач просить визнати недійсним договір дарування 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 23 липня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Середою Вікторією Георгіївною та зареєстрований у реєстрі за номером 2574.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2011 року у справі № 0417/2-4493/2011 позовні вимоги банку задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ТОВ "Траєкторія" заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 801 023,18 грн (том 1 а.с. 49-50).
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2012 року заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку до попереднього судового засідання 26 червня 2012 року о 09:00 (том 1 а.с. 51).
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року позовну заяву АТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_3 , ТОВ "Траєкторія" про стягнення заборгованості залишено без розгляду (том 1 а.с. 106).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №KIVPGA0000100п від 18 травня 2007 року у розмірі 168 109,64 долари США, що становить 1 343 196,02 гривень, заборгованості по процентам - 104 131,23 доларів США, що становить 832 008,53 гривень, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 144 906,16 гривень, штраф (процентна складова) у розмірі 143 988,25 доларів США, що становить 1 150 466,18 гривень, штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США, що становить 250,00 гривень, а всього 3 470 826,89 гривень (том 1 а.с. 107-110).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення коштів трьох відсотків річних від суми боргу задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" кошти трьох відсотків річних від суми боргу за період з 27 січня 2018 року по 14 грудня 2020 року в розмірі - 14 619,05 доларів США та судовий збір в сумі - 6 128,64 грн (том 1 а.с. 114-115).
Відповідно до даних договору дарування від 25 вересня 2001 року ОСОБА_6 , яка діє від імені ОСОБА_7 (даруватель) подарувала належну ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_2 в рівних долях кожному квартиру АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 102).
Відповідно до даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 убачається, що зазначена квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . При цьому, 1/3 частки квартири належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 25 липня 2012 року, 2/3 частки квартири належать відповідачу на підставі договору дарування від 25 вересня 2001 року (том 1 а.с.53).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1, 2 статті 5 ЦПК України).
Згідно за частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Верховний Суд у постановах від 31.07.2024 справа № 623/2015/21, від 29.07.2024 в справі № 761/80/23, від 15.07.2024 в справі № 361/5905/23 та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
За вимогами пункту 3 частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині 1 статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).
Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Такі правові висновки сформульовані Верховний Судом у постановах від 17.06.2024 у справі № 644/1482/22, від 01.05.2024 у справі № 638/6777/23, від 21.02.2024 в справі №201/9686/23 та інших.
Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, АТ КБ "ПриватБанк" вказувало, що предметом спору є визнання недійсним договору дарування 1/3 частки квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який, на думку позивача, має ознаки фраудаторного правочину, оскільки був вчинений після виникнення заборгованості перед банком та під час існування судового спору щодо її стягнення.
Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Так, звернення позивача до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування безпосередньо пов`язане із необхідністю повернення спірного майна до складу активів боржника як можливого джерела виконання грошових зобов`язань перед кредитором.
У цьому випадку між сторонами існує реальний спір щодо правомірності набуття відповідачем права власності на 1/3 частку квартири, а тому відчуження такого майна під час розгляду справи може призвести до істотного ускладнення поновлення порушених прав позивача.
Суд враховує, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , який не є боржником за кредитними зобов`язаннями перед банком, а тому має можливість у будь-який момент розпорядитися належним йому майном на власний розсуд.
За таких обставин існує обґрунтований ризик подальшого відчуження спірного майна, що у разі задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування від 25 липня 2012 року може істотно ускладнити виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.
Ураховуючи предмет позову, а саме визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, суд уважає наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.
Колегія суддів уважає, що висновки суду першої інстанції щодо необхідності надання доказів реального відчуження спірного майна є необґрунтованими, оскільки метою забезпечення позову є саме попередження можливих недобросовісних дій відповідача, а не реагування на вже вчинені дії з відчуження майна.
Надання доказів фактичного продажу чи іншого відчуження спірної квартири свідчило б про те, що захід забезпечення позову застосовується вже після виникнення негативних наслідків для позивача, що суперечить самій природі інституту забезпечення позову.
Вимога доведення реального наміру відповідача відчужити майно у кожному випадку фактично встановлює надмірний стандарт доказування, оскільки власник нерухомого майна має законну можливість у будь-який момент здійснити його відчуження, якщо відсутні відповідні обмеження.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявність у відповідача права власності на спірну частку квартири, відсутність щодо неї заборон чи обтяжень, а також характер спору між сторонами свідчать про існування реального ризику утруднення виконання можливого рішення суду.
При цьому обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частку квартири є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки не позбавляє відповідача права власності на майно, не обмежує його у володінні та користуванні, а лише тимчасово обмежує право розпорядження спірним майном до вирішення спору по суті.
Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову є помилковим, оскільки судом не враховано характер спірних правовідносин, предмет заявлених вимог та існування обґрунтованого ризику утруднення ефективного захисту прав позивача.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення такого змісту. 

Накласти арешт на 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36545115) та належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач (стягувач) ? Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»: код ЄДРПОУ 14360570; вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001.
Відповідач (боржник) ? ОСОБА_3 : РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 .
Відповідач (боржник) ? ОСОБА_2 : РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Повну постанову складено 29 червня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова