ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року	справа № 380/3155/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) з вимогами:
- визнати протиправними та скасувати накази про мобілізацію та про зарахування до списків особового складу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видані ІНФОРМАЦІЯ_3 та військовою частиною НОМЕР_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести зміни до військово-облікових документів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінивши категорію обліку з «військовослужбовець» на «військовозобов`язаний» та надати відстрочку відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Ухвалою суду від 02.03.2026 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки, подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, уточнену позовну заяву, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними та скасувати накази про мобілізацію виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ОСОБА_1 
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2025 року №217 про зарахування до списків особового складу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести зміни до військово-облікових документів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінивши категорію обліку з «військовослужбовець» на «військовозобов`язаний» та надати відстрочку відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 має підстави для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки його мати є особою з інвалідністю ІІ групи. Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Під час очікування оформлення документів та реалізації свого права на відстрочку, у ІНФОРМАЦІЯ_4 відбулась фактична мобілізації позивача, яка на думку представника позивача, була незаконною, оскільки на момент мобілізації в нього існували законні підстави для відстрочки. При цьому ІНФОРМАЦІЯ_5 не надав позивачу наказу про його мобілізацію, а фактичного прибуття на місце служби не відбулося. Також зазначила, що фактичні обставини спростовують твердження військової частини НОМЕР_1 , що позивач був прийнятий до військової частини НОМЕР_1 чи будь-якої іншої військової частини, не був доставлений або направлений до місця проходження служби, не прибував туди і не перебував там жодного дня. Після незаконної мобілізації, яка відбулась всупереч наявним у нього підставам для відстрочки, позивача було відпущено додому працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 , після чого він не проходив військової служби жодного дня. Більше того, ОСОБА_1 не отримував військового квитка чи будь-яких документів, які б підтверджували перебування позивача у військовій частині, зокрема: журнал бойових дій, книга прибуття та вибуття особового складу, поіменні списки, накази щодо призначення на посаду, визначення місця служби, проходження інструктажів чи отримання зброї. Отже, внесення його до обліку як військовослужбовця є безпідставним та неправомірним. Представник позивача вважає, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 були безпідставно внесені до системи обліку недостовірні відомості, відповідно до яких ОСОБА_1 є військовослужбовцем, тоді як насправді він не був мобілізований у законний спосіб, не прибував до жодної військової частини та фактично не проходив військову службу. У зв`язку з цим внесення позивача до категорії «військовослужбовець» та зняття його з військового обліку як військовозобов`язаного є безпідставним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню. Вважає, що фактично позивач залишається військовозобов`язаним, має повне право на отримання відстрочки відповідно до чинного законодавства на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 10.03.2026 відкрито спрощеного позовне провадження у справі.
25.03.2026 за вх.№24223 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі. Зазначила, що ще до моменту фактичної (незаконної) мобілізації позивач офіційно був записаний до електронної черги для подання документів на отримання відстрочки. Вказане свідчить, що позивач фактично розпочав процедуру оформлення відстрочки у спосіб, передбачений чинним законодавством, що виключає можливість його призову без попереднього розгляду поданих ним документів. Вважає позовні вимоги обґрунтованими, просить позов задовольнити.
26.03.2026 за вх.№25134 від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що матеріали справи не містять жодних належних доказів, які б підтверджували твердження позивача про його звернення із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу чи отримання такої відстрочки. Вказав, що наявність підстави для отримання відстрочки від мобілізації та належна реалізації права на отримання такої відстрочки не є тотожними поняттями. На момент мобілізації позивача у останнього були відсутні законодавчо встановлені підстави для звільнення від мобілізації.
Також зазначив, що призов на військову службу позивача був здійснений ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не військовою частиною НОМЕР_1 , після призову на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 він був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Підставою для переміщення та зарахування у списки особового складу військової частини НОМЕР_1 був поіменний список військовозобов`язаних від 14.10.2025. Перевірка та оцінка належності підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не належить до компетенції військової частини НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_1 також не є суб`єктом процесу надання відстрочки та не має доступу до відповідного реєстру. Вона не вправі здійснювати перевірку та надавати оцінку тому, чи була дійсна відстрочка на момент мобілізації позивача. Вважає, що як наслідок, за відсутності доказів звернення позивача із заявою про надання йому відстрочки та відсутності підстав для визнання протиправним і скасування наказу про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначення його на посаду, не може підлягати задоволенню і вимога про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_6 внести зміни до військово-облікових документів ОСОБА_1 змінивши категорію обліку з військовослужбовець на військовозобов`язаний та надати відстрочку відповідно до пункту 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Просить відмовити у задоволенні позову.
09.04.2026 за вх.№29655 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Вважає, що наявність у позивача підстав для відстрочки та вчинення ним дій щодо її реалізації виключала можливість його мобілізації до моменту належного розгляду відповідної заяви. Вказала, що відзив на позовну заяву не містить жодних доводів, які б спростовували ключову обставину – незаконність мобілізації за наявності підстав для відстрочки, натомість побудований на формальному підході до процедури.
13.04.2026 за вх.№30142 від представника військової частини НОМЕР_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Вказав, що правомірність призову позивача ґрунтується не на формальній відсутності заяви як документа, а на непідтвердженості самого права на відстрочку належними, допустимими та достовірними доказами. Вважає, що позивач не реалізував його у встановлений законом спосіб. Також зазначив, що статус позивача як чинного військовослужбовця підтверджується сукупністю прямих та беззаперечних письмових доказів, які були долучені відповідачем до відзиву, а саме військовим квитком позивача з відміткою про його зарахування до військової частини НОМЕР_1 , поіменним списком військовозобов`язаних від 14.10.2025; витягом із наказу по стройовій частині від 17.10.2025, відповідно до якого позивача було зараховано до списків особового складу. Також факт набуття позивачем статусу військовослужбовця та виникнення у нього відповідних обов`язків підтверджується матеріалами щодо його самовільного залишення військової частини. Просить у задоволенні позову відмовити.
14.04.2026 за вх.№30793 від представника позивача надійшли письмові заперечення. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не спростовано факт особистої явки позивача для реалізації права на відстрочку, а також не спростовано факт неприйняття, нереєстрації та нерозгляду відповідної заяви. Подані позивачем докази, зокрема підтвердження реєстрації на чергу від 14.10.2025 на 10:00 год, свідчать про належну реалізацію права та виключають будь-які доводи про бездіяльність позивача. Відповідач, маючи інформацію про реалізацію позивачем права на відстрочку, не прийняв жодного рішення, однак здійснив мобілізацію, фактично підмінивши обов`язкову процедуру власною бездіяльністю. За наведених обставин, мобілізація позивача має примусовий характер, оскільки позивач прибув до територіального центру виключно для реалізації права на відстрочку, однак без розгляду його заяви був фактично мобілізований.
Ухвалою суду від 27.04.2026 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позовної заяви.
Ухвалою суду від 07.05.2026 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткові докази.
Ухвалою суду від 11.05.2026 строк розгляду справи продовжено на тридцять днів з метою отримання витребуваних доказів.
26.05.2026 за вх.№446732 від представника ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшла відповідь на ухвалу про витребування доказів. Зазначив, що позивача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_6 не звертався, відповідне рішення комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо надання йому відстрочки не приймалося, довідка про надання відстрочки йому не видавалася, відомості про надану відстрочку щодо вказаної особи у встановленому порядку не вносилися. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.
01.06.2026 за вх.№46850 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі. Вказує, що відповідач пропустив встановлений судом строк для подання відзиву та витребуваних документів без належного обґрунтування причин пропуску. Зазначає, що особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 з метою оформлення відстрочки, подав необхідні документи та перебував у черзі на її оформлення, однак відповідач не здійснив належного розгляду поданих матеріалів і не прийняв відповідного рішення, натомість здійснив дії щодо мобілізації. Також наголошує на відсутності у матеріалах справи належних доказів дотримання процедури мобілізації, зокрема документів щодо розгляду питання відстрочки, вручення документів, проходження мобілізаційних заходів та фактичного направлення до військової частини. Просить позов задовольнити.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.
Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_5 , перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Мати позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 від 26.10.2012 та копією довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №127168 від 18.09.2012.
Відповідно до записів у військовому квитку серії НОМЕР_7 , позивач з 14.10.2025 призваний у Збройні Сили України. Вказане також підтверджується поіменним списком військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_4 і відправлені у складі команди « НОМЕР_1 » від 14.10.2025 №15878.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №217 від 17.10.2025 позивача з 17.10.2025 зараховано до списків особового складу частини.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №218 від 18.10.2025 позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №288 від 28.10.2025 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 » відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 №1503/31371, наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.10.2025 №2220 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 , заступником безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , лейтенантом ОСОБА_3 було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвели до відсутності на службі (самовільного залишення військової частини) військовслужбовцем, солдатом ОСОБА_1 , оператором-радіотелефоністом відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку НОМЕР_8 батальйону безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до п. 2 витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №288 від 28.10.2025 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 » за порушення вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яке виявилось у недодержанні законодавства України, ухиленні від військової служби, самоусуненні від виконання службових обов`язків, самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 та відсутності на військовій службі без поважних причин військовослужбовця, солдата ОСОБА_1 , оператора-радіотелефоніста відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку 3 батальйону безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності та на підставі пункту «в» статті 48, статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (із змінами) вирішено накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана» після його повернення до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 3 вказаного наказу, зобов`язано заступника командира військової частини з психологічної підтримки персоналу – начальнику відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 організувати направлення повідомлення про вчинення дій, що містять ознаки кримінального правопорушення до відповідного органу досудового розслідування з метою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно з повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення від 22.11.2025 №20/5501, командир військової частини НОМЕР_1 звернувся до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві в якому просив прийняти та зареєструвати повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 , внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Позивач, вважаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 прийнято наказ про мобілізацію позивача, всупереч наявним підставам для відстрочки, що в свою чергу призвело до незаконної мобілізації позивач, звернувся з вказаним позовом до суду.
При вирішенні спору, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ який визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
За приписами статті 1 Закону України №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини 5 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 8 цього Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Згідно з частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-ХІІ).
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008, визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом (пункт 2 Положення №1153/2008).
За змістом пункту 5 Положення №1153/2008 громадяни, які проходять військову службу є військовослужбовцями Збройних Сил України.
Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу.
Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
У даному випадку, позивача призвано на військову службу за мобілізацією та відправлено для зарахування в військову частину НОМЕР_1 за поіменним списком військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14.10.2025 №15878.
Відповідно до пункту 6 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
За змістом частини 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 14 Розділу II Інструкції №280 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
За змістом пунктів 1, 2, 8 Розділу V вказаної Інструкції військовослужбовці, які переміщуються по службі з одних військових частин до інших, під час прямування до них рахуються як поповнення. Відправлення поповнення здійснюється як у складі команд, так і поодинці.
Під час відправки поповнення з одних військових частин до інших у складі команди на всіх відправлених обов`язково мають бути такі документи, зокрема, іменний список або припис (в якому вказується, коли, кому та за яким вихідним номером вислано їх особові справи) на відправлених - у старшого команди. Прийом поповнення проводиться поіменно, за іменним списком на поповнення, отриманим від старшого команди. Приймати поповнення без поіменної перевірки заборонено.
Організація обліку та призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Водночас, зарахування до списків особового складу військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини.
Відповідне зарахування здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець.
Щодо доводів позивача про те, що відповідачем 2 не виключена можливість оформлення позивачу відстрочки від призову, та те, що позивач не міг бути призваним за мобілізацією в силу наявного правового статусу особи, яка має одного з батьків, якому встановлено ІІ групу інвалідності, суд такі відхиляє, оскільки позивачем не подано жодних доказів подання на розгляд заяви про відстрочку від призову.
У даному випадку, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 2222 від 14.10.2025 позивача призвано на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №217 від 17.10.2025 позивач зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Відповідно, з дня зарахування до списків особового складу військової частини військовозобов`язаний набуває статусу військовослужбовця.
Отже, після видання наказу про зарахування позивача до особового складу військової частини НОМЕР_1 виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р.
Згідно із абзацом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 вбачається, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені підстави звільнення з військової служби.
Суд зазначає, що цими актами законодавства не передбачено звільнення чи виключення з військової служби шляхом скасування наказу про призов.
Оскільки наказ вже реалізований та позивача зараховано до військової частини НОМЕР_1 , останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача.
У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21).
Отже, скасування після його реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваного позивачем акту індивідуальної дії про прийняття на військову службу за призовом до військової частини, порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваних наказів.
Враховуючи вищевказане, суд також не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині позовних вимог щодо звільнення позивача від проходження військової служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.
Враховуючи висновок суду по суті позову та керуючись встановленими ст. 139 КАС України правилами розподілу судових витрат суд покладає усі понесені позивачем судові витрати на нього. Відповідачі не надали суду доказів понесення ними судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд 

в и р і ш и в :
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна