ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 911/1896/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Рогач Л. І. - головуюча, Волковицька Н. О., Мачульський Г. М.,
за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,
представників учасників справи: 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" - Шалашової В. І., 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой" - Любаренко І. О., Любаренко Д. О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем"
на рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025, додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025
(суддя Бабкіна В.М.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025
(судді Сибіга О. М., Гончаров С. А., Тищенко О. В.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем"
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестхолдінг",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой": 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Гігантік Оушен", 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "НП Проджект"
про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном.

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Боедем" (далі - ТОВ "Боедем", позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой" (далі - ТОВ "Новоспецстрой", відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестхолдінг" (ТОВ "Вестхолдінг", відповідач-2) про:
- витребування від ТОВ "Новоспецстрой" та ТОВ "Вестхолдінг" у власність ТОВ "Боедем" нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером 3222485901:01:015:5399 та земельну ділянку з кадастровим номером 3222485901:01:015:5400;
- усунення перешкод у здійсненні ТОВ "Боедем" права розпорядження своїм нерухомим майном шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису від 10.11.2022 № 48395330 про право оренди ТОВ "Вестхолдінг" на земельну ділянку з кадастровим номером 3222485901:01:015:5399 та запису від 10.11.2022 № 48397703 про право оренди ТОВ "Вестхолдінг" на земельну ділянку з кадастровим номером 3222485901:01:015:5400.
1.2. Позовні вимоги мотивовано незаконною передачею спірних земельних ділянок як внеску до статутного капіталу відповідача-1 та подальшою їх передачею в оренду відповідачу-2. За твердженням позивача, за відсутності юридичного факту реєстрації в державному реєстрі змін складу учасників новий власник частки у статутному капіталі не має права участі в господарському товаристві, зокрема й приймати рішення від імені учасника товариства та підписувати протоколи зборів учасників товариства.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами 
2.1. ТОВ "Боедем" було власником нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 3222485901:01:015:5021 площею 0,5799 га. 
2.2. 07.11.2017 було прийнято рішення зборів учасників ТОВ "Боедем", оформлене протоколом № 7/11, про входження ТОВ "Боедем" до складу учасників ТОВ "Гігантік Оушен" з часткою в статутному капіталі 70%, сформувавши цю частку в майновій формі, а саме шляхом внесення до статутного капіталу ТОВ "Гігантік Оушен" земельної ділянки з кадастровим номером 3222485901:01:015:5023 площею 1,4011 га, земельної ділянки з кадастровим номером 3222485901:01:015:5024 площею 0,3251 га, земельної ділянки з кадастровим номером 3222485901:01:015:5021 площею 0,5799 га та надання повноважень Генеральному директору Товариства ОСОБА_1 діяти від імені Товариства на Загальних зборах Учасників ТОВ "Гігантік Оушен" щодо здійснення всіх необхідних дій, в тому числі голосувати з усіх питань порядку денного, підписувати протоколи, статут, всі документи та довіреності, необхідні для проведення змін до державної реєстрації ТОВ "Гігантік Оушен".
2.3. Вказане рішення прийнято від імені учасників ТОВ "Боедем" та підписано одноосібно Компанією "Адел Холдінг ЛТД" та, як зазначено в тексті протоколу від 07.11.2017 № 7/11, "частка статутного капіталу якої становить 61,4%".
2.4. Компанія "Адел Холдінг ЛТД" свого часу набула статус учасника ТОВ "Боедем" на підставі договору купівлі-продажу в статутному капіталі від 02.10.2017, укладеному ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і Компанію "Адел Холдінг ЛТД".
2.5. Укладення цього договору купівлі-продажу в статутному капіталі ТОВ "Боедем" від 02.10.2017 здійснено після реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін до установчих документів ТОВ "Боедем" щодо визначення частки ОСОБА_2 в розмірі 57,6% у статутному капіталі ТОВ "Боедем", які проведено 26.09.2017 державним реєстратором Солом`янської районної у м. Києві державної реєстрації Бондаренко Л.М., номер запису №10721050029001764.
2.6. Як зазначав позивач, до набуття Компанію "Адел Холдінг ЛТД" прав та обов`язків учасника ТОВ "Боедем" приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. внесено відповідні зміни в державному реєстрі шляхом державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ "Боедем" (запис від 02.10.2017 № 1072105003100764).
2.7. Однак наказом від 24.01.2018 № 215/5 "Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та рішень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно" Міністерства юстиції України скасовано реєстраційні дії, зокрема: "... від 26.09.2017 №10721050029001764 "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи", проведену державним реєстратором Солом`янської районної у м. Києві державної реєстрації Бондаренко Л.М.", від 02.10.2017 №10721050031001764 "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи", проведену приватним, нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М.".
2.8. Після оприлюднення наказу Міністерства юстиції України від 24.01.2018 № 215/5 про скасування реєстраційних дій, ТОВ "Гігантік Оушен", на користь якого здійснено безоплатне відчуження нерухомого майна ТОВ "Боедем", жодних дій щодо повернення безпідставно отриманого майна, належного ТОВ "Боедем" (земельної ділянки) не здійснило. 
2.9. Позивач зазначає, що фактичне володіння та користування ТОВ "Боедем" як нерухомим майном - нежитловими будівлями загальною площею 4409,5 кв.м за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, будинок 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 363417232224), так і земельною ділянкою, розташованою під цією будівлею, з кадастровим номером 3222485901:01:015:5024 площею 0,3521 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, земельна ділянка 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1377830832224) не переривалось і продовжує тривати і на цей час.
2.10. Також позивач наголошує, що рішення зборів ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, оформлене протоколом № 7/11, не містить рішення про відчуження об`єкту нерухомого майна - нежитлових будівель, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222485901:01:015:5024 площею 0,3521 га, тобто рішення загальних зборів ТОВ "Боедем" прямо суперечить імперативним нормам Земельного кодексу України і, відповідно, порушує публічний порядок, встановлений нормами Земельного кодексу України.
2.11. Крім того, постановою Вищого господарського суду України скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у справі № 910/11503/16 щодо визнання права ОСОБА_2 на частку 57,6% у статутному капіталі ТОВ "Боедем", що свідчить про те, що договір купівлі-продажу в статутному капіталі ТОВ "Боедем" від 02.10.2017 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Компанію "Адел Холдінг ЛТД", є правочином, який порушує публічний порядок, тобто є нікчемним.
2.12. 14.12.2017 ТОВ "Гігантік Оушен" створило нову юридичну особу - ТОВ "НП Проджект", статутний капітал якої сформовано за рахунок двох земельних ділянок з кадастровим номером 3222485901:01:015:5023 площею 1,4011 га та кадастровим номером 3222485901:01:015:5021 площею 0,5799 га.
2.13. В липні 2018 року ТОВ "НП Проджект" здійснило поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3222485901:01:015:5021 площею 0,5799 га на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 3222485901:01:015:5399 площею 0,3659 га та 3222485901:01:015:5400 площею 0,214 га з одночасним скасуванням кадастрового номеру 3222485901:01:015:5021. 
2.14. Створення нових земельних ділянок з кадастровими номерами 3222485901:01:015:5399 площею 0,3659 га та 3222485901:01:015:5400 площею 0,214 га підтверджується Витягами з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.06.2024 № НВ-9941101502024 та № НВ-9941107992024.
2.15. 10.11.2021 ТОВ "НП Проджект" в свою чергу створило нову юридичну особу - ТОВ "Новоспецстрой", статутний капітал якої сформовано за рахунок двох земельних ділянок з кадастровими номерами 3222485901:01:015:5399 площею 0,3659 га та 3222485901:01:015:5400 площею 0,214 га.
2.16. В подальшому 10.11.2022 ТОВ "Новоспецстрой" передало земельні ділянки з кадастровим номером 3222485901:01:015:5399 площею 0,3659 га та 3222485901:01:015:5400 площею 0,214 га в оренду ТОВ "Вестхолдінг". 
2.17. Позивач вважає, що перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222485901:01:015:5021 площею 0,5799 га від ТОВ "Боедем" до ТОВ "Гігантік Оушен", від ТОВ "Гігантік Оушен" до ТОВ "НП Проджект", а також подальший перехід права власності від ТОВ "НП Проджект" до ТОВ "Новоспецстрой" на новостворені земельні ділянки з кадастровими номерами 3222485901:01:015:5399 площею 0,3659 га та 3222485901:01:015:5400 площею 0,214 га шляхом внесення вказаних земельних ділянок до статутних капіталів цих товариств, є безвідплатним. 
2.18. Відтак позивач звернувся до суду з вимогами як про витребування від земельних ділянок від особи, що заволоділа ними, та усунення перешкод у здійсненні права розпорядження ними шляхом скасування записів про право оренди відповідачів на спірні земельні ділянки.
3. Короткий зміст судових рішень
3.1. Господарський суд Київської області рішенням від 19.06.2025 в задоволенні позовних вимог відмовив. 
Рішення обґрунтував тим, що:
- витребування майна з володіння іншої особи залежить, насамперед, від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем. Втім, обставини недобросовісності відповідачів позивач не довів, на момент набуття у власність відповідачем-1 спірного майна, за даними державних реєстрів щодо такого майна були відсутні спори чи інші обтяження;
- факт скасування Вищим господарським судом України судового акта суду апеляційної інстанції не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;
- доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу в статутному капіталі від 02.10.2017, укладеному між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Компанію "Адел Холдінг ЛТД", матеріали справи не містять, позивачем до суду не представлено. Таким чином, відповідний правочин є чинним і слугує підставою для виникнення, зміни, припинення відповідних прав та обов`язків, допоки недійсність такого правочину не буде встановлена у визначеному законодавством порядку;
- судом не встановлено дефекту волі позивача щодо відчуження спірних земельних ділянок, тоді як обставини справи та наявні у матеріалах справ докази свідчать про волевиявлення позивача щодо відчуження спірних земельних ділянок на підставі рішення зборів учасників ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, оформленого протоколом № 7/11.
3.2. Водночас Господарський суд Київської області додатковим рішенням від 21.08.2025 заяву ТОВ "Новоспецстрой" про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі задовольнив частково. Стягнув з ТОВ "Боедем" на користь ТОВ "Новоспецстрой" 60 000,00 грн витрат на правову допомогу. У задоволенні решти вимог відмовив.
3.3. Північний апеляційний господарський суд постановою від 18.12.2025 рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 залишив без змін.
3.4. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність рішення суду першої інстанції про відмову в позові та виходив з того, що відсутні як фактичні, так і правові підстави для встановлення обставин вибуття спірного майна з володіння позивача на підставі нікчемного правочину згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу України, оскільки відсутнє порушення публічного порядку, обставини недійсності не існували в момент вчинення правочину, при тому, що акт органу управління юридичної особи взагалі не може вважатися правочином, тому положення про недійсність/нікчемність правочину застосуванню не підлягають.
3.5. Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначила, що, виходячи з недоведеності в установленому законом порядку факту незаконності первісного вибуття спірного майна з володіння позивача, правові підстави для витребування у відповідачів спірних земельних ділянок відсутні. З огляду на те, що судом не встановлено підстав для витребування у відповідачів спірних земельних ділянок, позовні вимоги про скасування записів про право оренди відповідача-2 на земельні ділянки, які є похідними, задоволенню не підлягають.
3.6. Залишаючи без змін додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025, суд апеляційної інстанції виходив з того, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про покладення на ТОВ "Боедем" витрат, понесених відповідачем-1 на правничу допомогу в сумі 60 000,00 грн, оскільки стягнення таких витрат відповідає критеріям розумності, необхідності, співрозмірності та справедливості.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування
4.1. До Верховного Суду від ТОВ "Боедем" через підсистему "Електронний суд" надійшла касаційна скарга, в якій скаржник просить, зокрема, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025, додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 у справі, та ухвалити нові рішення, якими задовольнити позов, а заяву ТОВ "Новоспецстрой" про ухвалення додаткового рішення про судові витрати у справі - залишити без розгляду. 
4.2. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), вказує, що не погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями, вважає, що такі судові рішення є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, а також такими, що ухвалені судами з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду. 
4.3. Також ТОВ "Боедем", посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
4.4. Обґрунтовуючи наявність випадку касаційного оскарження судових рішень, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про порушення статті 61 Закону України "Про господарські товариства", пункту 48 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, статті 120 Земельного кодексу України, скаржник вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, від 16.06.2020 у справі № 689/26/17, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, від 10.11.2023 у справі № 755/12702/22 та у інших, зазначених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду.
4.5. Водночас скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду про те, що внесення вкладу учасником до статутного капіталу товариства у вигляді майна, зокрема земельних ділянок, є безвідплатним відчуженням майна такого учасника.
4.6. Скаржник також зазначає, що додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 у справі та постанова Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 ухвалені з грубим порушенням статей 2, 233, 240, 244 ГПК України та без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 756/11081/20, від 07.12.2021 у справі №380/142/20.
5. Позиція інших учасників справи
5.1. ТОВ "Новоспецстрой" проти задоволення касаційної скарги заперечило, просило судові рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві.
6. Позиція Верховного Суду
6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
6.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
6.3. Колегія суддів враховує, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України).
6.4. Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння. Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. 
6.5. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
6.6. Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
6.7. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
6.8. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних (а так само інших зобов`язальних) відносин, і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У такому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною правочину, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, визначених частиною першою статті 388 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15).
6.9. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц та інших. 
6.10. Основна ідея, яка була реалізована Верховним Судом у згаданих судових рішеннях, полягає у тому, що для застосування такого дійсно ефективного та правомірного способу захисту права власності, як віндикація, не вимагається дезавуювати (скасовувати, визнавати незаконними, недійсними тощо) усі проміжні рішення та правочини, на підставі яких чи у зв`язку з виконанням яких попередні набувачі спірного майна ставали їх зареєстрованими власниками.
6.11. Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є неодмінним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
6.12. Наведені висновки зроблені з урахуванням пункту 9 частини першої статті 27 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) відповідно до якого державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
6.13. Тобто Велика Палата Верховного Суду послідовно викладала висновки про те, що у разі пред`явлення позову про витребування - інші способи захисту є неефективними, оскільки рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є самостійною і достатньою підставою для здійснення (проведення) державної реєстрації речових прав за позивачем.
6.14. Отже, стосовно ситуації, у якій власник домагається в суді повернення йому майна, яке вибуло з його володіння поза його волею, стало предметом правочинів з відчуження, стороною яких він не був, Верховний Суд послідовно висновував, що належним способом захисту є лише витребування цього майна. Для такого витребування оспорювання наступних договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
6.15. З цих підстав колегія суддів критично оцінює висновки судів попередніх інстанцій на те, що, оскільки доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу в статутному капіталі від 02.10.2017, укладеному між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Компанію "Адел Холдінг ЛТД", як і доказів визнання недійсним рішення зборів учасників ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, на підставі якого відбулось первісне відчуження спірних земельних ділянок, матеріали справи не містять, відповідні правочини є чинними і слугують підставою для виникнення, зміни, припинення відповідних прав та обов`язків, допоки недійсність такого правочину не буде встановлена у визначеному законодавством порядку.
6.16. Поряд із цим колегія суддів звертає увагу на те, що можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). 
6.17. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів (постанова Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 911/3034/15 (911/3692/20). Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).
6.18. Таким чином, неправомірність набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а набуття права власності може залежати від законності і добросовісності такого набуття.
6.19. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. 
6.20. Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. 
6.21. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20)).
6.22. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
6.23. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала, що у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих доказів. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
6.24. У постанові від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що не може вважатися добросовісною особа, яка набула майно на прилюдних торгах, якщо така особа знала чи мала знати про порушення порядку реалізації майна, зокрема про порушення вимог до інформації про майно. Не може вважатися добросовісною і особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, зокрема про набуття земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості, який на ній розміщений, чи про набуття такого об`єкта окремо від земельної ділянки, якщо таке набуття не допускається в силу закону.
6.25. У цій справі, послідовно викладаючи обставини вибуття спірного майна зі свого володіння, позивач вказував на те, що: 18.11.2017, тобто через 10 днів з моменту прийняття рішення щодо розпорядження майном товариства, ТОВ "Боедем" в особі директора товариства ОСОБА_1 , призначеного Компанією "Адел Холдінг ЛТД" та Компанією "Адел Холдінг ЛТД" укладено договір купівлі- продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Гігантік Оушен" на підставі якого 21.11.2017 року внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Отже у позивача були відсутні будь-які права на частку у статутному капіталі ТОВ "Гігантік Оушен";
- відповідно до публічної інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.11.2017 року здійснено державну реєстрацію змін складу учасників ТОВ "Гігантік Оушен" - видалений бенефіціарний власник ОСОБА_1 та зареєстрований бенефіціарний власник - ТОВ "Боедем";
- відповідно до публічної інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на дату прийняття рішення щодо розпорядження майном ТОВ "Боедем", а саме рішення зборів учасників ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, оформленого протоколом №7/11 від 07.11.2017, ОСОБА_1 одночасно був визначений в протоколі як директор ТОВ "Боедем", так і власником частки у статутний капітал ТОВ "Гігантік Оушен", яка набувалась за рахунок майна ТОВ "Боедем".
6.26. Втім, такі доводи позивача суди залишили без уваги.
6.27. Відповідно ж до частини першої статті 13 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.
6.28. Учасники товариства можуть збільшити статутний капітал товариства за рахунок додаткових вкладів учасників та/або третіх осіб за рішенням загальних зборів учасників (частина перша статті 18 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").
6.29. У постанові від 09.10.2024 у справі № 922/3838/21, розглядаючи доводи щодо добросовісності кінцевого набувача майна Верховний Суд зазначив, що усі особи, які набули право участі у товаристві після його державної реєстрації, є учасниками товариства, які відповідно до статей 5, 6 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» наділяються відповідними правами та обов`язками, та відповідно здатністю впливати на процес прийняття рішень і діяльність цього товариства, яке здійснює підприємницьку діяльність, та відповідно є пов`язаними з таким товариством особами (пункт 70).
6.30. Тобто, обізнаність учасника товариства щодо майна товариства ґрунтується передусім на її статусі пов`язаної особи, а не тільки не на тих даних, які містяться у Державному реєстрі речових прав,. 
6.31. Вказаним обставинам щодо пов`язаності ОСОБА_1 з ТОВ "Гігантік Оушен" як умовам обізнаності ТОВ "Гігантік Оушен" про обставини вибуття майна з володіння позивача суди попередніх інстанцій не надали
6.32. Як установили суди у справі, що розглядається, в подальшому спірна земельна ділянка була передана від ТОВ "Гігантік Оушен" до статутного капіталу новоствореної ТОВ "НП Проджект", а від ТОВ "НП Проджект" - до ТОВ "Новоспецстрой". Тож наведені обставини передачі майна шляхом використання конструкції юридичної особи (внесення земельної ділянки до статутного капіталу новоствореної юридичної особи) також вказують на пов`язаність цих осіб одна щодо одної за тією ж самою ознакою.
6.33. Колегія суддів повторює, що вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.66)).
6.34. Для приватного права, з урахуванням принципу розумності, є неприйнятним використання конструкції юридичної особи (зокрема, внесення нерухомості до статутного капіталу юридичної особи, вихід учасника із юридичної особи та отримання при виході), інших правомірних приватно-правових засобів (зокрема, поділ об`єктів нерухомості) з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову. Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту. До обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову, відноситься, зокрема: момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб). (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 у справі № 522/14900/19).
6.35. З огляду на це висновок судів про добросовісність останнього набувача спірної земельної ділянки, на думку колегії суддів, не ґрунтується на тих обставинах, які підлягали з`ясуванню, враховуючи пов`язаність юридичних осіб ТОВ "Гігантік Оушен", ТОВ "НП Проджект", ТОВ "Новоспецстрой". Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.
6.36. Відповідно ж до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.37. Тож судові рішення у справі, що розглядається, вимогам статей 3, 236, 282 ГПК України не відповідають, оскільки суди не з`ясували належним чином обставини, які входять до предмета доказування у цій справі, зокрема, щодо добросовісності набувача спірного майна.
6.38. За таких обставин висновки господарських судів як першої, так і апеляційної інстанції є передчасними з огляду на неповноту встановлення наведених обставин та неповного врахування наведених приписів законодавства а, тому колегія суддів вбачає підстави для їх скасування та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
6.39. Зважаючи на те, що суд касаційної інстанції в силу імперативних приписів статті 300 ГПК України позбавлений процесуальної можливості з`ясовувати та встановлювати вищевказані обставини, що мають значення для справи, а їх відсутність перешкоджає прийняттю законного та обґрунтованого рішення, колегія суддів приходить до висновку про необхідність направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.
6.40. Зазначені судом обставини підлягають повному та об`єктивному з`ясуванню під час нового розгляду справи, оскільки мають значення для прийняття законного рішення по суті спору.
6.41. Доводи касаційної скарги в частині оскарження додаткового рішення не вимагають від Верховного Суду надання мотивів їх відхилення/прийняття, оскільки, вони не впливають на висновок про скасування додаткового судового рішення як похідного від рішення, щодо якого Суд за результатами касаційного оскарження дійшов висновку про скасування та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
7. Висновки Верховного Суду
7.1. Згідно з частинами першою, другою статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
7.2. За змістом частини третьої статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
7.3. Ураховуючи викладене та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду. 
8. Розподіл судових витрат
8.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025, додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 у справі № 911/1896/24 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Н. Волковицька 

Г. Мачульський