ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/12993/25 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Попової О.Г., суддів Говоруна О.В. та Чуприни О.В., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі по тексту також - відповідач), в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що її посадовими особами під час розгляду скарги від 07 липня 2025 року позивачу не було забезпечено можливість реалізувати права, які були заявлено у скарзі, а саме^ не було надано можливості особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці скарги (початок перебігу строку звернення до суду позивач пов`язує із 28 жовтня 2025 року - датою, коли йому надійшла відповідь військової частини НОМЕР_1 від 22 жовтня 2025 року 116/12/98850, дану бездіяльність позивач не оскаржував в позасудовому порядку, шестимісячний строк оскарження в судовому порядку спливає 28 квітня 2026 року);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити повторний розгляд скарги від 07 липня 2025 року, при цьому забезпечивши заявлені у скарзі права шляхом надання позивачу можливості особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці скарги (початок перебігу строку звернення до суду позивач пов`язує із 28 жовтня 2025 року - датою, коли йому надійшла відповідь військової частини НОМЕР_1 від 22 жовтня 2025 року 116/12/98850, дану бездіяльність позивач не оскаржував в позасудовому порядку, шестимісячний строк оскарження в судовому порядку спливає 28 квітня 2026 року). 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задоволити його адміністративний позов в повному обсязі.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що позовна заява була подана з метою захисту права на звернення, гарантоване статтею 40 Конституції України та права викласти аргументи особі, що перевіряла скаргу, а також права взяти до участь у перевірці поданої скарги, які гарантовані статтею 18 Закону України "Про звернення громадян". Вказав, що суд першої інстанції неправомірно визначив, що звернення позивача не є скаргою, а тому прийшов до неправильного висновку що в такому випадку відповідач не зобов`язаний запрошувати його для розгляду скарги. Зазначив, що оскаржуваним рішенням в порушення ст.24 Конституції України здійснено дискримінацію за ознакою, що від являється діючим військовослужбовцем.
В додаткових поясненнях позивач зазначив, що, так як під час розгляду скарги від 07.07.2025 йому не надано можливість викласти аргументи особисто та не забезпечено його участь у перевірці скарги, то відповідь на таку скаргу є нікчемною, а тому скарга має бути повторно розглянута з дотримання прав, заявлених у ній.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2026 та від 30.03.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 липня 2025 року позивач звернувся до Верховної Ради України, Президента України та Міністерства оборони України зі скаргою від 07 липня 2025 року, у якій просив:
1. усіх посадових осіб та усі державні органи, до яких він звертається, надати йому можливість особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці поданої скарги;
2. звернути увагу на хамське, нетактовне ставлення полковника ОСОБА_2 до позивача, на стиль його спілкування з підлеглими;
3. Міністерство оборони України притягнути до відповідальності, встановленої чинним законодавством України, командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 , який відмовився затвердити акти прийому-передачі електронних ключів Алмаз-1К та документів ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
4. Міністерство оборони України зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 затвердити на надіслати позивачу його примірники актів прийомупередачі електронних ключів Алмаз-1К та документів ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
5. Міністерство оборони України притягнути до відповідальності, встановленої чинним законодавством України, начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 за нетактовне, хамське ставлення до позивача;
6. Міністерство оборони України притягнути до відповідальності, встановленої чинним законодавством України, начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 за те, що він забрав у ОСОБА_1 обхідний лист, як той документ, який підтверджує, що у нього відсутня заборгованість по службам;
7. Міністерство оборони України притягнути до відповідальності, встановленої чинним законодавством України, начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 за те, що він, в той час, коли ОСОБА_1 справи та посаду здано не було, віддав підполковнику ОСОБА_4 наказ написати рапорт про здачу позивачем справ та посади.

На зазначену вище скаргу Офісом Президента України було надано 09 липня 2025 року повідомлено позивача що його скарга надіслана на розгляд до Міністерства оборони України.
28 жовтня 2025 року позивачу на поштову адресу надійшла відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22 жовтня 2025 року №116/12/98850 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 - військова частина НОМЕР_1 ) в якій зазначено, що за результатом розгляду скарги рішення про накладення дисциплінарного стягнення, проведення службового розслідування не прийнято.
ОСОБА_1 , вважаючи що скарга від 07 липня 2025 року розглянута без його участі, про що він зазначав у скарзі, звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Так, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову як наслідок наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Позивач в обґрунтування позову вказав, що адміністративний позов подано з метою захисту права на звернення та права викласти аргументи особі, що перевіряла скаргу, а також права взяти участь у перевірці поданої скарги.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР).
Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Вказані конституційні положення, а також положення Закону України "Про звернення громадян" визначають правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Правова процедура («fair procedure» - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, та встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.
Закон №393/96-ВР регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону №393/96-ВР).
Згідно з частиною першою статті Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Статтею 4 Закону № 393/96-ВР передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:
- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);
- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;
- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
На підставі статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 7 Закону № 393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
Частиною першою статті 15 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Приписами статті 18 Закону №393/96-ВР закріплені права громадянина при розгляді заяви чи скарги, якою передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
У статті 19 Закону №393/96-ВР визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг. Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що ї
Відповідно до частини першої статті 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Тобто, Законом №393/96-ВР обумовлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Разом з тим, Законом №393/96-ВР закріплені обов`язки органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, вони у межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Відтак, визначений Законом №393/96-ВР порядок розгляду звернень громадян із запрошенням до відповідного органу на прохання громадянина передбачений для таких видів звернень як заява та скарга.
Отже, право громадянина бути присутнім при розгляді звернення не є абсолютним і може бути реалізоване за певних умов, а також забезпечується обов`язком на прохання громадянина запрошувати його до відповідного органу виключно у випадку розгляду такого виду звернення як заява чи скарга.
Як слідує з тексту скарги від 07.07.2025, позивач бажав бути присутнім при розгляді такої особисто, подати аргументи особі, яка буде перевіряти та розглядати заяву, а також взяти участь у перевірці поданої скарги.
Вказані вимоги позивача відповідають закріпленим у статті 18 Закону №393/96-ВР правам громадянина при розгляді заяви чи скарги, а також обов`язкам органів державної влади, які встановлені статтею 19 цього ж Закону.
В даному випадку, позивач просив залучити його до участі в розгляді скарги, однак обґрунтованої відповіді щодо такої участі від відповідача не отримав.
Докази повідомлення відповідачем ОСОБА_1 про засідання щодо розгляду скарги в матеріалах справи відсутні.
Суд враховує, що зміст звернення позивача від 07.07.2025 свідчив про оскарження позивачем неправомірних, на його думку, дій посадових осіб командування військової частини НОМЕР_2 , зокрема і щодо неналежної організації роботи під час переведення його до резервного підрозділу іншої військової частини. 
Попри це, відповідач листом від 28.10.2025 повідомив позивача що за його зверненням рішення про накладення дисциплінарного стягнення, призначення службового розслідування - не прийняті, при цьому скаргу ОСОБА_1 від 07.07.2025 було розглянуто без його участі.
Апеляційний суд зазначає, що орган державної влади, який здійснює розгляд звернення особи, зобов`язаний запросити таку особу на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу, або обґрунтовано та відповідно до правомірних підстав повідомити про незалучення особи на таке засідання.
З огляду на викладене, відповідач всупереч вимогам статей 18 та 19 Закону України «Про звернення громадян», отримавши та прийнявши до розгляду звернення позивача, не забезпечив права останнього бути присутнім при розгляді такого звернення, чим допустила протиправну бездіяльність.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд скарги ОСОБА_1 відбувся без його присутності попри висловлення бажання викласти аргументи особі, що перевіряла скаргу, а також права взяти до участь у перевірці поданої скарги є протиправною, у зв`язку з чим позовні вимоги та апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що відмова суду першої інстанції ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то в силу ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться. 
Керуючись ст. ст. 139, 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що її посадовими особами під час розгляду скарги від 07 липня 2025 року не було забезпечено позивачу можливість реалізувати права, які були заявлено у скарзі, а саме: не було надано можливості особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці скарги. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити повторний розгляд скарги від 07 липня 2025 року, забезпечивши заявлені у скарзі права шляхом надання ОСОБА_1 можливості особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці його скарги. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Попова О.Г.

Суддя Говорун О.В.

Суддя Чуприна О.В.