ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/3480/26       Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/818/1365/26    Доповідач: ОСОБА_2 
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого – судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , 
за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м.Харкова від 02 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харків, українку, громадянку України, із середньою освітою, неодружену, офіційно непрацевлаштовану, без наявного місця реєстрації, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судиму, останній раз вироком Індустріального районного суду м.Харкова від 09 вересня 2025 року за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75, 76 КК України, звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком до 2 років,-
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та їй призначено покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт. 
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю кримінальних вироків, до призначеного  ОСОБА_7  покарання за цим вироком, частково приєднана невідбута частину покарання за вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 09 вересня 2025 року та призначено  ОСОБА_7 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 7 місяців 27 днів.
Після набрання вироком суду законної сили  ОСОБА_7  ухвалено затримати та через Державну установу «Харківський слідчий ізолятор» направити до місць відбування покарання.
Строк відбуття покарання  ОСОБА_7 обчислюється з моменту її фактичного затримання в порядку звернення цього вироку до виконання.

Як встановив суд, 13 березня 2026 року близько 19 год. 30 хв., більш точний час не встановлений, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в якості гостя, де під час конфлікту з ОСОБА_10 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, замахнулась та кинула скляну чарку зі значною силою в обличчя потерпілої ОСОБА_10 , а саме в ділянку лівої надбрівної дуги, внаслідок чого чарка розбилась та розсипалась на фрагменти скла, а потерпілій ОСОБА_10 , своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинила лінійну рану в лівій надбрівній області, яка згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/50-Шв/26 від 23 березня 2026 року, є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
З огляду на зазначене, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок Індустріального районного суду м.Харкова від 09 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням приписів ч.1 ст.71 КК України в частині призначення остаточного покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді 240 годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю кримінальних вироків до призначеного ОСОБА_7 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м.Харкова від 09 вересня 2025 року та призначити ОСОБА_7 із застосуванням ст.72 КК україни, остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 день.
В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.71 КК України, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, помилково призначив остаточне покарання, розмір якого є меншим невідбутого покарання за попереднім вироком. Звертає увагу на те, що за попереднім вироком від 09 вересня 2025 року ОСОБА_7 не затримувалась у порядку ст.ст.207, 208, 298-2 КПК України, не перебувала у медичному закладі та запобіжний захід за клопотанням слідчого, погодженого із прокурором або прокурора стосовно неї не обирався. 

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також думку обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. 
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, було здійснено в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останньої за ч.2 ст.125 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряються.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу.
Так, у частині 3 ст.78 КК України зазначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Отже, призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного покарання за новий вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України, з дотриманням норм частини 4 цієї статті. При цьому, належить точно встановлювати вид та розмір невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Невідбутою частиною покарання треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК України. 
Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судима за вироком Індустріального районного суду м.Харкова від 09 вересня 2025 року за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. 
Кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні, обвинувачена вчинила 13 березня 2026 року, тобто в період іспитового строку, встановленого за попереднім вироком.
Отже, остаточне покарання ОСОБА_7 , за сукупністю вироків, повинно бути більшим, ніж позбавлення волі на строк 5 років. 
Судом першої інстанції вірно визначено обвинуваченій ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував положення ч.4 ст.71 КК України, та помилково призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 7 місяців 27 днів, тобто розмір остаточного покарання є меншим невідбутої частини покарання за вироком Індустріального районного суду м.Харкова від 09 вересня 2025 року.
Крім того, матеріали судового провадження не містять відомостей щодо будь-якого відбуття засудженою покарання за вироком Індустріального районного суду м.Харкова від 09 вересня 2025 року.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Таким чином, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій остаточного покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч.1 ст.71 КК України з урахуванням вимог ч.4 ст.71 КК України, що, відповідно ч.1 ст.413 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
Поряд із цим, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання недостатньо врахував відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка офіційно не працевлаштована, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, що свідчить про можливість продовження негативної поведінки в подальшому.
Крім цього, обвинувачена незаміжня, на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим відсутні інші стримуючи фактори у запобіганні вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Крім того, колегія судів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше судима вироком Індустріального районного суду м.Харкова від 09 вересня 2025 року за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнена на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки. Разом з тим, обвинувачена на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила, вчинивши нове кримінальне правопорушення у період іспитового строку за попереднім вироком.
Наведене беззаперечно негативно характеризує особу ОСОБА_7 , тому колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про занадто м`яке покарання, яке призначено обвинуваченій оскаржуваним вироком, що є відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, підставою для скасування судового рішення в цій частині. 
Згідно п.2 ч.1 ст.420 КПК України, необхідність застосування більш суворого покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, а також особу обвинуваченої, яка незаміжня, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судима, кримінальне правопорушення вчинила під час невідбутого покарання за вироком Індустріального районного суду м.Харкорва від 09 вересня 2025 року, офіційно не працевлаштована, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 не має місця реєстрації, але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де зарекомендувала себе з посередньої сторони, скарги від місцевих стосовно неї не надходили, протягом 2026 року до адміністративної відповідальності не притягувалася, що підтверджується інформацією наданої ПОГ ВПД 31 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.125 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Крім того, остаточне покарання ОСОБА_7 належить призначити на підставі ч.ч.1,4 ст.71, «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Індустріального районного суду м.Харкова від 09 вересня 2025 року.
Саме таке покарання, на думку колегії, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України, та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Будь-яких законних підстав для пом`якшення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, в тому числі призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченій покарання скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Поряд з цим належить врахувати, що, відповідно до вимог ч.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку, суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 – задовольнити.
Вирок Індустріального районного суду м.Харкова від 02 квітня 2026 року стосовно  ОСОБА_7  в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст.71, п.п. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м.Харкова від 09 вересня 2025 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) день.
Строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_7 рахувати з дня фактичного її затримання в порядку звернення вироку до виконання. 
В решті вирок Індустріального районного суду м.Харкова від 02 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий –

Судді: