ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року	справа № 380/1145/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі – позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за період з 01.10.2024 по 05.09.2025, з 15.09.2025 по 07.10.2025 та з 10.10.2025 по 05.11.2025 у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з розрахунку 100000 гривень на місяць, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за період з 01.10.2024 по 05.09.2025, з 15.09.2025 по 07.10.2025 та з 10.10.2025 по 05.11.2025 у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з розрахунку 100000 гривень на місяць, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Ухвалою суду від 26.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини отримав травму, у зв`язку із чим тривалий період проходив лікування. Однак за період проходження обстеження та лікування з 01.10.2024 по 05.09.2025, з 15.09.2025 по 07.10.2025 та з 10.10.2025 по 05.11.2025 відповідач безпідставно не здійснював виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.
Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній з 06.09.2023): загальний строк безперервного перебування військовослужбовця у закладах охорони здоров`я та/або у відпустці для лікування після поранення із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль; продовження такого строку можливе лише на підставі висновку військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні. Аналогічні приписи містяться у: пункті 6.13 глави 6 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, затвердженого наказом МОУ №402 від 14.08.2008 та пункті 9 розділу І та пункті 11 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення, затвердженого наказом МОУ №260 від 07.06.2018. Відповідно до наявних документів у військовій частині позивач безперервно перебував на лікуванні та/або у відпустці для лікування після поранення значно понад 12 місяців поспіль, після спливу граничного строку, встановленого пунктом 11 статті 10-1 Закону №2011-XII, правових підстав для подальшої виплати додаткової винагороди немає. Виплата грошового забезпечення була відновлена з 16.07.2024 виключно після отримання Військовою частиною НОМЕР_1 довідки ВЛК №5971 від 16.07.2024, що повністю відповідає вимогам закону. Подальше припинення виплат з жовтня 2024 року було зумовлено повторним перевищенням встановленого законом строку безперервного перебування на лікуванні. Відповідач зауважив, що постанова Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 не є самостійною та автономною підставою для виплати додаткової винагороди без урахування вимог Закону №2011 XII, виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 грн здійснюється в межах грошового забезпечення, порядок і строки виплати якого прямо обмежені законом. З позиції відповідача тлумачення позивача, за яким додаткова винагорода підлягає виплаті незалежно від строків лікування, суперечить принципу системного тлумачення норм права та фактично нівелює вимоги закону.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав повністю. Додатково вказав, що постанова №168 від 28.02.2022 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода. Покликання відповідача на окреме доручення Міністерства оборони України №3740/уд від 22.06.2024, яке змінює правила виплати додаткової винагороди, не заслуговують на увагу, оскільки окреме доручення не може вносити зміни до постанови Кабінету Міністрів України, яка за юридичною силою є вищим нормативно-правовим актом.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, –- через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).
Суд на підставі позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, а також долучених письмових доказів
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 з липня 2004 року проходить військову службу у Збройних Силах України, зокрема, у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №174 від 23.05.2022 «Про результати службового розслідування» близько 05:05 годин 05.04.2022 на підставі розпорядження старшого начальника армійської авіації ІНФОРМАЦІЯ_1 вертоліт Ми-8 б/н 652 під командування полковника ОСОБА_2 в складі штурмана лейтенанта ОСОБА_3 та бортового авіаційного техніка ОСОБА_1  виконував зліт з визначеного майданчика з метою проведення пошуково-рятувальних робіт в районі аварійної посадки вертольота Ми-8 армійської авіації ІНФОРМАЦІЯ_1 . При підльоті до визначеного району вертоліт був збитий та за допомогою аеророзвідки були виявлені залишки 2 вертольотів Ми-8.
Також, у витязі з наказу вказано, що після падіння вертольоту ОСОБА_1 був захоплений у полон представниками силових структур та збройних сил російської федерації. Позивача відвезли до м. Мелітополь, де надали первинну медичну допомогу. Згідно з виписного (перевідного) епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №4802 позивача 10.04.2022 доставлено до м. Сімферополь, де йому виконане оперативне втручання; 21.04.2022 евакуйований до КНП «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради, м. Запоріжжя; 25.04.2022 евакуйований до ВМКЦ СР; 27.04.2022 переведений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де перебував до дати прийняття наказу (23.05.2022).
На підставі результатів службового розслідування позивачу видано довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №94/588 від 24.05.2022, відповідно до якої капітан ОСОБА_1 «При обставинах: «На підставі бойового розпорядження командира 16 обр АА від 24.03.2022р. №6/32 […] 05.04.2022 року близько 05:05 годин на підставі розпорядження старшого начальника армійської авіації Сухопутних військ ЗСУ, вертоліт Ми-8 б/н 652 під командування полковника ОСОБА_2 в складі штурмана лейтенанта ОСОБА_3 та бортового авіаційного техніка ОСОБА_1 виконував зліт з визначеного майданчика з метою виконання бойового польотного завдання, був збитий засобами ППО противника та отримав Кататравму».
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №148 від 25.05.2022 діагноз: «Кататравма (05.04.2022). Відкритий уламковий перелом обох кісток верхньої третини лівої гомілки зі зміщенням уламків, закритий перелом лівого надколінника зі зміщенням. Закритий перелом обох кісток нижньої третини правої гомілки зі зміщенням уламків. Стан після Метплоостеосинтезу. Травматична ампутація ІІ пальця правої кисті на рівні основної фаланги, травматичний вивих середньої фаланги ІІ пальця правої кисті. Стан після операцій (10.04.2022)…». Травма, ТАК, пов`язана за захистом Батьківщини».
Згідно з поетапним епікризом від 13.06.2024 позивач 27.05.2022 госпіталізований до Університетської багатопрофільної лікарні активного лікування та невідкладної медицини «М.І. Пирогова» звідки пацієнт виписаний 28.06.2022. У період з 16.11.2022 по 22.11.2022 госпіталізований до УМБЛАСМ «М.І. Пирогова». З 05.12.2023 по 12.12.2023 – госпіталізований до Спеціалізованої лікарні для реабілітації м. Поморіє. З 10.01.2024 по 13.01.2024 госпіталізований до УМБЛАСМ «М.І. Пирогова». З 02.06.2024 по 09.06.2024 госпіталізований до Спеціалізованої лікарні для реабілітації м. Поморіє. Також епікриз містить відомості про періодичні контрольні огляди та проведення обстежень позивача.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №5977 від 16.07.2024 діагноз: «Повільно консолідуючі переломи кісток обох гомілок після операції (10.04.2022) – відкритої репозиції, металоостеосинтезу правої великогомілкової кістки, накладання апарата зовнішньої фіксації на діву нижню кінцівку, (27.04.2024) – репозиції, металоостеосинтезу правої великогомілкової кістки з приводу кататравми (05.04.2022) з тимчасовим порушенням функції нижніх кінцівок ». Травма, ТАК, пов`язана за захистом Батьківщини. Потребує тривалого лікування».
Військова частина НОМЕР_1 після отримання довідки військово-лікарської комісії №5977 від 16.07.2024 поновила позивачу виплату грошового забезпечення, у тому числі додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №357 від 07.12.2025 позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 07.12.2025.
Представник позивача звернувся до відповідача із запитом від 10.12.2025, в якому серед іншого просив повідомити правові підстави невиплати позивачу щомісячного грошового забезпечення у період з жовтня 2024 року до жовтня 2025 року із наданням підтверджуючих документів, які були підставою для припинення такої виплати.
Відповідач листом від 07.01.2026 повідомив представника позивача, що виплата грошового забезпечення відновлена з 16.07.2024 після отримання довідки ВЛК на капітана ОСОБА_1 від 16.07.2024 №5791 та до жовтня 2024 року, зважаючи на вимоги Окремого доручення Міністра оборони України від 22.06.2024 №3740/уд.
Згідно з довідки №451 від 29.12.2025 щодо нарахованого грошового забезпечення за період з 01.10.2024 по 07.12.2025 позивачу виплачувалося грошове забезпечення у розмірі посадового окладу, окладу за військове звання, надбавок та премії. Однак виплата додаткової грошової винагороди не здійснювалося.
Представник позивача вказує про протиправність дій відповідача щодо невиплати додаткової грошової винагороди, оскільки в період з 01.10.2024 по 05.09.2025, з 15.09.2025 по 07.10.2025 та з 10.10.2025 по 05.11.2025 позивач перебував на обстеженні та лікуванні, що підтверджується свідоцтвом про хворобу у №293/64 від 05.11.2025.
Позивач вважаючи, що відповідач здійснив виплату додаткової грошової винагороди не в повному розмірі, звернувся за захистом своїх прав до суду.
Вирішуючи спір суд керується таким.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє на теперішній час.
Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII).
Згідно з частинами 1-3 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина 2).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3).
Відповідно до підпункту а) пункту 1 статті 9-2 Закону №2011-ХІІ на період дії воєнного стану (особливого періоду): військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України прийнята постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 (далі – Постанова №168).
Пунктом 1 Постанови №168 встановлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (пункту 1-2 Постанови №168).
Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Абзацом 3 пункту 1 Постанови №168 (у редакції чинній на час проходження позивачем обстежень та лікування) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі ті, які:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу викладених норм Постанови №168 слід виснувати, що встановлено лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 грн. винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості такого перебувавння на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, отриманим при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 грн. винагорода.
Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 грн.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений «Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі – Порядок №260, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі – військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
При цьому, пунктом 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України.
Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
Не пізніше закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про його придатність до військової служби.
Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.
Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не надається.
Згідно з абзацом 2 пункту 9 Порядку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Відповідно до окремого доручення Міністра оборони України №3740/уд від 22.06.2024 визначено, що грошове забезпечення після чотирьох місяців (але не більше ніж за дванадцять місяців поспіль) безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні виплачувати на підставі висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні. Цей висновок є підставою для виплати грошового забезпечення за період лікування понад чотири місяці (не більше дванадцять місяців).
Відповідно до пункту 6.13 глави 6 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402) загальний час безперервного перебування військовослужбовців у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати дванадцять місяців поспіль. Не пізніше закінчення строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці підлягають медичному огляду ВЛК з метою визначення придатності до військової служби.
У разі визнання військовослужбовця ВЛК непридатним до військової служби, документи про його звільнення з військової служби можуть бути надіслані посадовій особі, яка видає наказ про звільнення, до виписки військовослужбовця із закладу охорони здоров`я (установи).
Медичний огляд ВЛК з метою визначення потреби у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування.
У разі направлення військовослужбовців на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, безперервним перебуванням на лікуванні за кордоном вважається період надання медичних послуг в закладах охорони здоров`я іноземних держав, включаючи час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими етапами лікування, реабілітації, протезування.
Після повернення із лікування з-за кордону військовослужбовці підлягають медичному огляду ВЛК закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України для визначення придатності до військової служби або потреби у тривалому лікуванні, за рішенням керівника закладу охорони здоров`я (установи) або інших осіб, визначених абзацом першим пункту 6.1 глави 6 цього розділу.
З метою визначення потреби (відсутності потреби) у продовженні тривалого лікування військовослужбовців за кордоном, медичний огляд може проводитися дистанційно, гарнізонними ВЛК НВМКЦ «ГВКГ», ВМКЦ регіонів за направленням командирів військових частин за місцем їх служби або посадових осіб, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці. У таких випадках до ВЛК разом з направленням на медичний огляд подаються медичні документи військовослужбовця (документи, що підтверджують направлення на лікування за кордон, виписки із медичних карт стаціонарного хворого, консультативні висновки лікарів-спеціалістів, результати додаткових методів досліджень, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), медичні документи іноземних закладів охорони здоров`я (завірені в установленому законодавством порядку копії, перекладені українською мовою) та військово-облікові документи (довідки про проходження військової служби, у тому числі за кордоном, про безпосередню участь у бойових діях тощо).
Постанова ВЛК про продовження тривалого лікування оформляється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає та направляється посадовій особі, яка видала направлення на медичний огляд.
Отже, з викладених норм права слід виснувати, що грошове забезпечення військовослужбовцям, які перебувають на лікуванні у закладах охорони здоров`я виплачується в повному обсязі протягом чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні. Підставою для виплати військовослужбовцю грошового забезпечення після чотирьох місяців перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я є висновок військово-лікарської комісії та рішення командира військової частини про продовження перебування на лікуванні.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 16.05.2024 у справі №520/16191/23 та від 19.06.2025 у справі №480/9155/23.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із доказів у справі суд встановив, що Військова частина НОМЕР_1 після отримання довідки військово-лікарської комісії №5977 від 16.07.2024 поновила позивачу виплату грошового забезпечення, у тому числі додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.
Згідно з довідкою №451 від 29.12.2025 щодо нарахованого грошового забезпечення за період з 01.10.2024 по 07.12.2025 позивачу виплачувалося грошове забезпечення у розмірі посадового окладу, окладу за військове звання, надбавок та премії. Однак виплата додаткової грошової винагороди не здійснювалося.
Спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача щодо не здійснено виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 у період перебування позивача на обстеженні та лікуванні з 01.10.2024 по 05.09.2025, з 15.09.2025 по 07.10.2025 та з 10.10.2025 по 05.11.2025.
Верховний Суд у постановах від 30.05.2025 у справі №380/27432/23, від 05.06.2025 у справі №520/16421/23, від 19.06.2025 у справі №480/9155/23 виснував, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, встановлено додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.
При цьому, Постановою №168 встановлено лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, а саме:
пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок такого поранення або
перебування у відпустці у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості періодів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Представник позивача вказує, що факт перебування позивача на обстеженні та лікуванні у ВМКЦ Центрального регіону у період з 15.09.2025 по 07.10.2025 та з 10.10.2025 по 05.11.2025 підтверджується свідоцтвом про хворобу №293/64 від 05.11.2025.
Слід зауважити, що спірні періоди представник позивача визначив: з 01.10.2024 по 05.09.2025, з 15.09.2025 по 07.10.2025 та з 10.10.2025 по 05.11.2025.
Щодо періоду з 01.10.2024 по 05.09.2025 суд зазначає, що у справі немає належних та допустимих доказів, які підтверджували перебування позивача у вказаний період на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я у зв`язку із отриманою травмою.
Щодо періодів з 15.09.2025 по 07.10.2025 та з 10.10.2025 по 05.11.2025 суд зауважує, що згідно із змістом свідоцтва про хворобу №293/64 від 05.11.2025 (арк. 3 продовження свідоцтва) « 9. Перебував на обстеженні та лікуванні: […] ВМКЦ ЦР з 15.09.2025 по 07.10.2025; ВМКЦ ЦР з 10.10.2025 по теперішній час, медична карта стаціонарного хворого №7571/711».
Тобто, у періоди з 15.09.2025 по 07.10.2025 та з 10.10.2025 по 05.11.2025 (дата складання свідоцтва про хворобу) позивач перебував у ВМКЦ ЦР на «обстеженні та лікуванні».
Однак свідоцтво про хворобу не містить інформації, яка підтверджує що в зазначені період позивача перебував саме на стаціонарному лікуванні.
Таким чином, свідоцтво про хворобу №293/64 від 05.11.2025 не підтверджує перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманою травмою.
При цьому, доказів перебування позивача у спірні періоди у відпустці для лікування після травми також до суду не надано.
Суд звертає увагу, що положенням частини 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, згідно з частиною 2 цієї ж статті на відповідача лише покладено обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, засади змагальності покладають на позивача обов`язок довести суду правомірність вимог, викладених у позовній заяві.
Однак за обставин цієї справи на підтвердження доводів викладених у позовній заяві щодо неправомірності бездіяльності відповідача щодо невиплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за періоди перебування на обстеженні та лікуванні з 01.10.2024 по 05.09.2025, з 15.09.2025 по 07.10.2025 та з 10.10.2025 по 05.11.2025, представником позивача не надано жодних належних доказів.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, законність і обґрунтованість дій та рішень відповідача. Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати між сторонами не розподіляються.
Керуючись статтями 2, 8-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд, -
в и р і ш и в :
1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Судовий збір зі сторін не стягувати.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
 Суддя	 Кравців Олег Романович