Справа № 161/7163/26 
Провадження № 2/161/4539/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого - судді Рудської С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс», треті особи, які не заявляють самостійних щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання неправомірними нарахувань,

В С Т А Н О В И В:

І. Описова частина.
1.1. Позиція позивача.
01 квітня 2026 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» (далі – відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі разом – треті особи), про визнання неправомірними нарахувань.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу та третім особам у період з липня 2023 року по жовтень 2025 року були нараховано плату за послуги з управління побутовими відходами у розмірі 7 400,21 грн/ за будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Позивач вважає вказані нарахування незаконними, оскільки він не приєднувався до публічного договору з надання послуг з управління побутовими відходами, а також фактично не користувався ними.
Крім того вказує, що позивач проживає у с-щі Торчин Луцького району Волинської області, де у них з дружиною укладений договір з місцевим підприємством з приводу управління побутовими відходами.
З наведених вище підстав позивач просить суд визнати неправомірними нарахування за адресою АДРЕСА_1 заборгованості в умі 7 400,21 грн за надання послуги з управління побутовими відходами.

1.2. Позиція відповідача.
Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив повністю. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про управління відходами» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері управління відходами належить визначення у встановленому порядку суб`єктів господарювання, які здійснюють збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів. 
ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» є єдиним виконавцем послуг з поводження з побутовими відходами, що визначений на конкурсних засадах на території Луцької територіальної громади відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 01.12.2021 №973-1 «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді» та рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.08.2025 №506-1 «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді».
27.01.2022 р. ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» з метою забезпечення належного санітарно-епідеміологічного стану Луцької територіальної громади, попередження утворення стихійних сміттєзвалищ, виконання чинного законодавства України про відходи, розмістило на офіційному веб-сайті Луцької міської ради повідомлення про опублікування публічного договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами. Разом із повідомленням було розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами, а також вимоги до якості надання послуги. 
Розміщення публічного договору на сайті Луцької міської ради є належним способом доведення публічності умов договору до відома споживачів, відповідно, Позивачем дотримано всіх вимог законодавства України щодо укладення публічного договору про надання комунальної послуги. В подальшому у зв`язку із зміною законодавства, тарифів на надання послуги, до Договору вносилися зміни, кожна нова редакція розміщувалася на офіційному вебсайті Луцької міської ради у вільному доступі за посиланням https://www.lutskrada.gov.ua/pages/publichnyi-dohovir 
Відповідачі зі своєї сторони не вчиняли жодних дій, які б свідчили про відмову від послуги управління побутовими відходами, жодних скарг та заперечень від Відповідачів на адресу підприємства не надходило, що слід розцінювати як їхню мовчазну згоду з укладенням публічного договору та приєднання до його умов.
Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. 
П. 7.8. Типового індивідуального договору про надання послуги з управління побутовими відходами, а також п. 28 Правил надання послуги з управління побутовими відходами, затвердженими послуговаю Кабінету Міністрів України від 80.08.2023 № 83 передбачає перелік документів, що підтверджують відсутність у житловому приміщенні
Документами, що підтверджують відсутність в житловому приміщенні є: довідки про фактичне місце проживання; довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; довідки, що підтверджує тимчасове перебування в лікувально-профілактичних і санітарно-профілактичних закладах; довідки, що підтверджує навчання в іншому місті; довідки, що підтверджує проходження військової служби; довідки, що підтверджує відбування покарання; документів, що підтверджують тимчасове перебування за кордоном Для зняття нарахування плати за послугу з управління побутовими відходами споживачі повинні були звернутися із заявою до виконавця послуги та надати документи, що підтвердять відсутність в житловому приміщенні. 
Однак, ні позивач, ні зареєстровані з ним особи не зверталися до ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» і не надавали жодних підтверджуючих документів для припинення нарахування плати за послугу з управління побутовими відходами, відповідно нарахування плати продовжується. 
На підтвердження проживання поза межами місця реєстрації позивачем було додано до позовної заяви довідку від 19.02.2026 №867/02/2026, видану Торчинською селищною радою. Зі змісту довідки слідує, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на даний момент проживають без реєстрації в АДРЕСА_2 . Однак довідка не містить інформації щодо проживання вказаних осіб за цією адресою у період з липня 2023 року по жовтень 2025 року, у той час як заборгованість у сумі 7 400,21 грн утворилася саме за зазначений період, що унеможливлює підтвердження факту їх не проживання у цей час.

1.3. Позиція третіх осіб.
Треті особа своєї письмової позиції стосовно позову не навела.

1.4. Рух справи.
Ухвалою суду від 02 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та встановлено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомленням (виклику) учасників справи.
28 квітня 2026 року надійшов відзив відповідача.
З врахуванням приписів частини другої статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті розпочався 02 травня 2026 року.

ІІ. Мотивувальна частина.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, з таких підстав.

2.1. Фактичні обставини, встановлені судом.
Судом встановлено, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала цивільна справа №161/24867/25 за позовом Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Заочним рішенням суду від 20 квітня 2026 року стягнуто солідарно з:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий;
мешканців АДРЕСА_1 – на користь ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» заборгованість за надані послуги з управління побутовими відходами в сумі 7 400,21 гривень.
У тексті рішення вказано, що заборгованість нарахована за період з липня 2023 року по жовтень 2025 року.

2.3. Позиція суду.
Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:
кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;
особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).
Суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.
Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.
Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.
Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.
Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.
Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.
Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.
У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.
Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц.
В розглядуваному випадку, в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області вже перебувала цивільна справа №161/24867/25 про стягнення з позивача, а також третіх осіб, заборгованості у розмірі 7 400,21 грн, яка є предметом цього позову.
В заочному рішенні від 20 квітня 2026 року суд вже вирішив по суті позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 7 400,21 грн та погодився з доводами Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» про її обґрунтованість. 
Отже, звернення ОСОБА_1 , як боржника у відповідному грошовому зобов`язанні, з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника, за умов наявності судового провадження про стягнення відповідної заборгованості, не є належним способом захисту, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог з цієї підстави.
На підставі наведеного та керуючись ст.265ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс», треті особи, які не заявляють самостійних щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання неправомірними нарахувань – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Луцьке спеціальне комунальне автотранспортне підприємство «Луцькспецкомунтранс», м. Луцьк, вул. Дубнівська, буд.65, код ЄДРПОУ 30659101.
Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повне рішення суду складено та підписано 25 травня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного 
суду Волинської області     С.М. Рудська