ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4514/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Поліщук Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Серпа” 
про ухвалення додаткового рішення 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Лука і Компанія” 
на ухвали Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та від 29.12.2025 про повернення зустрічних позовних заяв (суддя в І інстанції Цісельський О.В.)
у справі №916/4514/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Серпа” 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Лука і Компанія” 
про стягнення 62 643,56 грн

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Лука і Компанія” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Серпа” (від 18.12.2025) - повернуто позивачу без розгляду на підставі ч.6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.12.2025 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Лука і Компанія” (від 05.12.2025) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Серпа” - повернуто позивачу без розгляду на підставі ч. 6 ст. 174 ГПК України.
Постановами Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Лука і Компанія” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та від 29.12.2025 у справі №916/4514/25 - залишено без задоволення; ухвали Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та від 29.12.2025 у справі №916/4514/25 - залишено без змін.
30.03.2026 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю “Серпа” надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд стягнути з ТОВ “ЛУКА І КОМПАНІЯ” на користь ТОВ “СЕРПА” витрати на професійну правничу допомогу розмірі 20 000,00 грн.
02.04.2026 до суду від відповідача надійшла заява, в якій останній просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн в повному обсязі, а у разі, якщо суд визнає витрати частково обґрунтованими - зменшити їх розмір до розумної межі (1500 грн) враховуючи незначну складність питання та відсутність детального опису робіт. 
В обґрунтування вказаної заяви зазначає таке. Щодо порушення вимог ч. 3 ст. 126 ГПК України заявник зазначає, що разом із відзивом подано лише договір про надання правової допомоги без детального опису виконаних робіт і витраченого часу, що не дає можливості встановити реальність та обґрунтованість заявлених витрат. Стосовно співмірності витрат вказується, що предметом апеляційного перегляду було процесуальне питання, а адвокатом підготовлено лише один документ - відзив на апеляційну скаргу, тому сума 20 000 грн є завищеною та не відповідає критеріям розумності й співмірності. Крім того, заявник наголошує на відсутності доказів фактичного виконання робіт, оскільки матеріали справи не містять актів приймання-передачі послуг чи інших підтверджень їх надання, а сам договір не підтверджує обсяг наданої правничої допомоги.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 у справі №916/4514/25 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Серпа” про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Лука і Компанія” на ухвали Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та від 29.12.2025 у справі №916/4514/25: розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Серпа” про ухвалення додаткового рішення вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Головуючий суддя Ярош А.І. перебувала у відпустці з 17.04.2026 по 01.05.2026, згідно наказу голови суду від 13.04.2026 №67-в.
Відповідно до пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, належить до основних засад (принципів) господарського судочинства.
Види судових витрат наведено у статті 123 ГПК України. Судові витрати складаються і судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Загальний порядок розподілу судових витрат визначено у статті 129 ГПК України.
Згідно з частиною першою статті 129 ГПК України судовий збір покладається:
1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;
2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України визначено, що у разі якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Водночас, порядок ухвалення судових рішень передбачено у статті 233 ГПК України, згідно з частиною першою якої суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Абзац 2 частини третьої статті 233 ГПК України передбачає, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
За змістом пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України з поміж питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, зазначено розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
З системного аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.
Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи (близька за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №904/4380/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18).
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20 зазначено, що зі змісту норми статті 244 ГПК України убачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина друга статті 232 ГПК України).
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови (частина четверта статті 232 ГПК України).
Водночас розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі № 910/4631/22, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Лука і Компанія” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Серпа” (від 18.12.2025) - повернуто позивачу без розгляду на підставі ч.6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.12.2025 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Лука і Компанія” (від 05.12.2025) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Серпа” - повернуто позивачу без розгляду на підставі ч. 6 ст. 174 ГПК України.
Постановами Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Лука і Компанія” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та від 29.12.2025 у справі №916/4514/25 - залишено без задоволення; ухвали Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та від 29.12.2025 у справі №916/4514/25 - залишено без змін.
З наведеного слідує, що судом апеляційної інстанції спір по суті не розглядався та не вирішувалося питання щодо суті позовних вимог, оскільки наведені постанови були прийняті з процесуальних питань та не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду.
У питанні щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції колегія суддів враховує наступне.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, згідно з якою інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З положень статей 126, 129 ГПК України не вбачається, що процесуальний закон якимось чином розмежовує порядок розподілу судових витрат, понесених при оскарженні процесуальних рішень від розподілу витрат, понесених під час розгляду справи по суті.
З цих норм не вбачається також того, що загальне правило, передбачене частиною четвертою статті 129 ГПК України, зокрема й щодо пропорційного розподілу судових витрат (пункт 3 частини четвертої статті 129 ГПК України), не застосовується при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, які сторона понесла при оскарженні процесуальних рішень (у даному випадку ухвали про повернення зустрічного позову).
Сталою та послідовною є позиція Верховного Суду, що питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції може бути предметом судового дослідження під час вирішення питання про розподіл судових витрат за результатами вирішення спору по суті (відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі № 905/671/19, від 18.11.2021 у справі № 910/4862/21, від 09.02.2022 у справі № 904/4380/21, від 27.07.2022 у справі № 907/418/21, від 07.06.2023 у справі № 910/15830/20, від 27.03.2023 у справі № 910/25118/15 та ухвалах від 22.02.2022 у справі № 910/5257/21, від 03.08.2022 у справі № 907/418/21, від 27.03.2023 у справі № 910/25118/15).
Застосування підходу, за якого розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із переглядом ухвал суду, ставиться у залежність від результату вирішення спору по суті, додатково свідчить про те, що до такого розподілу застосовується загальне правило, передбачене частиною четвертою статті 129 ГПК України (зокрема й пункту 3 цієї норми).
Таким чином, ураховуючи, що апеляційний господарський суд ухвалив постанову за наслідками розгляду процесуальних питань, які виникли під час розгляду справи у суді першої інстанції, за таких обставин він не є тим судом, який уповноважений здійснювати розподіл витрат на правничу професійну допомогу.
Аналогічні висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.07.2025 у справі №920/1061/23(589/3302/23).
З огляду на наведене, враховуючи, що заявником не дотримано порядку подання заяви про розподіл судових витрат, встановлених статтями 233, 237, 244 ГПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для розподілу витрат на правничу професійну допомогу, а тому колегія суддів, зважаючи на положення цих статей, відмовляє у задоволені цієї заяви.
Керуючись статтями 123, 129, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Серпа” про ухвалення додаткового рішення у справі №916/4514/25 – відмовити.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді Г.І. Діброва

Л.В. Поліщук